Справа № 161/4451/23 Провадження №11-кп/802/396/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0002224 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працюючий водієм ДПП «Ресурс», раніше судимий:

1) 08.04.2010 Бродівським районним судом Львівської області за ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України на строк 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбуття покарання з іспитовий строк на 2 роки;

2) 13.12.2011 Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.71 КК України частково приєднано вирок Бродівського районного суду Львівської області від 08.04.2010, до відбуття 4 роки 2 місяців позбавлення волі; 16.05.2014 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області, на підставі ст.82 КК України позбавлення волі замінено на виправні роботи строком на 1 рік 5 місяців 20 днів, з відрахуванням в дохід держави 20 % від усіх видів заробітку;

3) 29.09.2016 Апеляційним судом Волинської області за ч.2 ст.289, ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки; 05.02.2019 звільненому умовно-достроково з місць позбавлення волі на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 28.01.2019 на невідбутий строк 10 місяців 23 дні;

4) 13.10.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.2 КК України на строк 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненому від відбуття з іспитовим строком 2 роки;

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2021 та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто моменту затримання.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_7 , судимість відносно якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, визнаний винний та засуджений за те, що він 18.11.2022 близько 22 години 45 хвилин, у селі Рованці Луцького району, керуючи технічно справним автомобілем марки «HONDA ACCORD» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи ним рух по автодорозі вулиці Об`їзної у напрямку до вулиці Дубнівської міста Луцька, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку та дорожні умови, а саме мокре та слизьке асфальтоване покриття проїзної частини, стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, у результаті чого на заокругленій у ліву сторону ділянці дороги не впорався з керуванням виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «DEAWOO LANOS» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по зустрічній смузі руху у напрямку до с. Боратин Луцького району.

Унаслідок порушення Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 спричинив водію ОСОБА_11 тілесні ушкодження які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби, пасажиру автомобіля марки «DEAWOO LANOS» ОСОБА_12 спричинив тілесні ушкодження які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 , а саме: п. 2.3.б), п.12.1. ПДР.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 необґрунтованим. Зазначає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував заподіяну шкоду, потерпілі просили призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Крім того не враховано, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, вчинив необережне кримінальне правопорушення, від якого не настало тяжких наслідків. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів громадян, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання, прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника, про можливість пом`якшення йому покарання, а саме призначення ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання у вигляді штрафу, та як наслідок призначення остаточного покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання за ч.1 ст.286 КК України, а також остаточне покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу винного, який повністю визнав свою винуватість, розкаявся у вчиненому, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, завдані збитки потерпілим відшкодував, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував реальну міру покарання.

При цьому також враховано і наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Разом з тим встановлено, ОСОБА_7 був раніше засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2021 за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком 2 роки, при цьому нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком.

На підставі чого місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 , якого було звільнено від відбуття покарання з випробуванням, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, а тому обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання відповідно до вимог ст.71 КК України та з урахуванням правил складання покарань, визначених ст.72 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Твердження захисника про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу та незастосування положень ст.71 КК України, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Приписами ч.3 ст.78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 КК України, тобто за сукупністю вироків.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, виходячи зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

А у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосовувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать роз`ясненням, викладеним у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003.

Призначене судом ОСОБА_7 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчиненого обвинуваченим діяння та даним про особу винного, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Законних підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: