ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2081/24 Справа № 187/1806/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

представника цивільного позивача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 286, ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині вирішення питання про процесуальні витрати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначити у резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/108-23/14849-БЛ в розмірі 32 870, 78 грн. належить стягнути з обвинуваченого на користь держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, прокурор у той же час зазначає, що ініціатором проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/108-23/14849-БЛ у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а тому процесуальні витрати на її проведення в розмірі 32 870, 78 грн. підлягають стягненню з засудженого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що у вироку при викладені показань потерпілого ОСОБА_11 щодо фактичних обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення не вказано, що 31 липня 2023 року між останнім та обвинуваченим відбувся конфлікт з приводу того, що ОСОБА_11 роздавав іншим особам навоз, який привіз для своїх потреб ОСОБА_6 .

Аналогічно, при викладенні показань потерпілого ОСОБА_12 не вказано, що останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходив повз подвір`я ОСОБА_6 та побачив, як останній висловлювався нецензурною лайкою щодо своєї худоби, після чого звернувся до ОСОБА_6 також нецензурною лайкою. На цьому грунті між ними виникла свара, під час якої ОСОБА_6 вийшов на вулицю та вдарив його у груди, від чого він впав, а обвинувачений почав бити його ногами і палкою по грудях. У цей час сусід ОСОБА_11 звернувся до ОСОБА_6 з проханням припинити бійку, і останній пішов до нього. Скориставшись цим, ОСОБА_12 побіг до себе додому, узяв лезо коси, з його слів аби налякати ОСОБА_6 , та повернувся, втім обвинувачений вирвав в нього косу та декілька разів вдарив його.

Вказує, що судом не прийнято до уваги і не надано ніякої оцінки тому, що ОСОБА_6 бився із потерпілими та сам отримав тілесні ушкодження у виді садна нижньої губи, садна лівого плеча, саден живота, поверхневої рани живота і четвертого пальця лівої кісті.

Крім того зазначає, що всі учасники конфлікту є сусідами, сторонніх осіб на місці події не було, громадський порядок порушений не був, а сам конфлікт стосувався лише ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Висновок суду про те, що поліцію викликали мешканці вул. Затишної, вважає помилковим, оскільки фактично виклик здійснила ОСОБА_13 , що є співмешканкою ОСОБА_11 .

На думку захисника, наведені обставини свідчать про те, що дії обвинуваченого були вчинені у зв`язку із раптово виниклими неприязними відносинами з ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які є його сусідами і знайомими, та у межах взаємної бійки із ними, що виключає наявність в нього хуліганського мотиву, а відтак і кваліфікацію його дій за ст. 296 КК України.

Зазначає, що згідно із вироком потерпілому ОСОБА_12 було нанесено обвинуваченим один удар кулаком правої руки, від якого останній впав на землю, та не менше 10 ударів в область грудної клітини, втім жодних тілесних ушкоджень в області грудної клітини останнього виявлено не було.

На думку захисника, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України за ознакою застосування іншого предмета, спеціально підготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, є помилковою.

Так, у вироку не вказано, який саме предмет мається на увазі. Якщо вважати таким палицю, то вона не була спеціально пристосована для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки перебувала в руках ОСОБА_6 до початку конфлікту. Що стосується леза коси, то його приніс на місце події потерпілий ОСОБА_12 .

Захисник зазначає про суперечливість доказів, оскільки суд у вироку посилається на декілька різних експертних висновків, якими встановлений ступень тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних тим самим особам, а саме щодо ОСОБА_11 висновки від 04.08 2023 року № 82 та від 23.08.2023 року № 98; щодо ОСОБА_12 висновки від 04.08.2023 року № 85, від 01.09.2023 року № 103 та № 104; щодо ОСОБА_15 висновки від 04.08.2023 року № 81 та від 20.08.2023 року № 102, що ставить під сумнів їх доказову силу і тягне їх недопустимість.

Вказує, що повідомлення про підозру та обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містять відомостей про експерті висновки, яким виявлені та зафіксовані тілесні ушкодження, виявлені у потерпілих, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України.

Щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України вказує, що воно є безпідставним, оскільки даний склад злочину передбачає наявність в обвинуваченого прямого умислу, втім згідно із встановленими судом обставинами ОСОБА_6 хаотично розмахував предметом, схожим на лезо коси, у бік ОСОБА_15 , а місце розташування заподіяного останньому поранення виключає умисність його нанесення. Крім того вважає, що у межах судового розгляду не було доведено, що ОСОБА_15 не заподіяв собі поранення сам, у той час, коли відбирав лезо коси у ОСОБА_6 .

На думку захисника, заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 належить кваліфікувати як вчинене з необережності.

Одночасно захисник посилається на те, що судом не було встановлено, від чергового якого саме органу поліції було отримане повідомлення щодо ОСОБА_6 , і що означає «повідомлення на службовий планшет». Крім того вказує, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ідентифіковані у вироку як «поліцейські СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області», втім апелянт не розуміє значення даної абревіатури, а відтак вважає, що останні визнані судом співробітниками не існуючого органу поліції, що унеможливлює визнання їх працівниками правоохоронного органу.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 286, ч.2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі.

Залишено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у закону силу.

Строк покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати із 02 серпня 2023 року

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати в розмірі в розмірі 7648 ( сім тисяч шістсот сорок вісім) грн за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/104-23/27562-АВ від 25.08.2023 року на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_6 матеріальні збитки в розмірі 21 736 грн ( двадцять одна тисяча сімсот тридцять шість грн) на користь Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Вирішені питання про долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України.

Обвинуваченого визнано винним та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 02.08.2023 року, близько 18-30 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на АДРЕСА_1 , вступив у словесну бесіду з потерпілим ОСОБА_12 .

Усвідомлюючи, що він знаходяться у громадському місці, де присутні сторонні особи, ОСОБА_6 розпочав словесну перепалку з потерпілим ОСОБА_12 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, з хуліганських мотивів, виявляючи особливу зухвалість, ігноруючи правила поведінки у суспільстві, з мотивів явної неповаги та зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, усвідомлюючи значення своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, керуючи ними у повному обсязі та бажаючи діяти саме таким чином, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, почав наносити потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження заздалегідь заготовленим предметом, а саме дерев`яною палицею.

Після чого, продовжуючи хуліганські дії і не бажаючи їх припиняти, ОСОБА_6 наніс один удар кулаком правої руки в область грудей потерпілого ОСОБА_12 . Від вказаного удару потерпілий ОСОБА_12 впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 наніс не менше 10 ударів дерев`яною палицею та ногами потерпілому ОСОБА_12 в область грудної клітини. Під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 сусід ОСОБА_18 висловлював на адресу ОСОБА_6 прохання припинити протиправні дії щодо потерпілого ОСОБА_12 .

Не реагуючи на зауваження, продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_6 діючи умисно, знаходячись у громадському місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з хуліганських спонукань та виявляючи особливу зухвалість, усвідомлюючи значення своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, керуючи ними у повному обсязі та бажаючи діяти саме таким чином, прагнучі показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, наніс ОСОБА_18 один удар дерев`яною палицею в область голови, один удар в область вуха та один удар в область правого передпліччя. Виявлені у ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді: синців голови, грудної клітки, садна - обличчя, лівого ліктя, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 82 від 04.08.2023 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Під час конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 потерпілий ОСОБА_12 піднявся з землі та направився до свого домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на своєму подвір`ї, потерпілий ОСОБА_12 спостерігаючи, що ОСОБА_6 не припиняє свої злочинні дії та наносить потерпілому ОСОБА_18 тілесні ушкодження, взяв зі свого подвір`я предмет схожий на елемент леза коси, для самооборони та припинення хуліганських дій ОСОБА_6 . Із вказаним предметом потерпілий ОСОБА_12 вийшов зі свого подвір`я на вулицю, в свою чергу ОСОБА_6 побачив потерпілого ОСОБА_12 , побіг до нього та наніс останньому один удар правою рукою в область грудної клітини. Від вказаного удару потерпілий ОСОБА_12 впав на землю. Після чого ОСОБА_6 забрав у потерпілого ОСОБА_12 предмет, схожий на елемент леза коси та продовжив вчиняти хуліганські дії. Коли потерпілий ОСОБА_12 підвівся з землі ОСОБА_6 продовжив наносити йому удари вищевказаним предметом, схожим на елемент леза коси не ріжучою його стороною в область голови, живота та спини потерпілого ОСОБА_12 Виявлені у останнього тілесні ушкодження у вигляді: рани голови, садна обличчя, різаних поверхневих ран правого надпліччя та живота, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 85 від 04.08.2023 року.

За фактом хуліганських дій, які вчиняв ОСОБА_6 , мешканцями АДРЕСА_1 викликано співробітників поліції. Під час виконання службових обов`язків, 02.08.2023 року, близько 18-45 год., ОСОБА_15 від оперативного чергового отримав на службовий планшет повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснюються хуліганські дії ОСОБА_6 .

Крім того, встановлено, що 02.08.2023 року інспектор СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_15 та поліцейський СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_16 , після проведення інструктажу керівництвом ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області, отримали табельну вогнепальну зброю, спеціальні засоби, згідно погодженого графіку чергувань заступили на добове чергування екіпажу Патент 211 та у відповідності до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» виконували покладені на поліцію завдання, щодо забезпечення громадської безпеки та порядку на території Петриківської селищної об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області.

Після отримання інформації, щодо вчинення хуліганських дій ОСОБА_6 , екіпаж СРПП у складі вищевказаних поліцейських, виконуючи свої службові обов`язки та реагуючи на отримане повідомлення, з метою виконання вимог п. 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», щодо вжиття всіх можливих заходів для надання допомоги особі, яка опинилась в ситуації, небезпечній для його життя та здоров`я, інспектор СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_15 та поліцейський СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_16 на службовому автомобілі «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_1 , на синіх номерах, прибули на місце вчинення правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 , де виявили ОСОБА_6 в агресивному стані у якого в руці знаходився гострий предмет, схожий на елемент леза коси та висловили законну вимогу, щодо припинення протиправних дій.

Прибувши на місце події, співробітники поліції згідно наказу МВС України № 718 від 19.08.2017 «Про затвердження Правил носіння однострою поліцейських», знаходились у однострою поліцейських зі спеціальними жетонами поліцейських, знаками розрізнень поліцейських та спеціальних звань поліцейських. ОСОБА_6 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, тримав в руці предмет, схожий на елемент леза коси, не припиняв свої хуліганські дії, вчиняв опір представникам влади, які виконували обов`язки з охорони громадського порядку. ОСОБА_6 співробітниками поліції неодноразово було зроблено попередження щодо припинення ним протиправних дій, та можливого застосування стосовного нього поліцейських заходів примусу, але на вказані вимоги поліцейських ОСОБА_6 не реагував та продовжив свої хуліганські дії із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме елементом леза коси вчиняв опір представникам влади, які виконували обов`язки з охорони громадського порядку. ОСОБА_6 , тримаючи у своїй руці предмет, схожий на елемент леза коси, почав розмахувати вказаним предметом в бік поліцейських та службового автомобілю «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_1 , на синіх номерах, в наслідок чого розбив лобове скло, скло задньої правої двері та пошкодив кришу капоту, лако-фарбове покриття та емблему Національної поліції України. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив власнику колісно-транспортного засобу марки «СКС Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області, матеріального збитку на суму 41736 гривень 04 копійки.

Умисні дії ОСОБА_6 у цій частині кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім цього, встановлено, що згідно ст. 17 п. 1 ЗУ "Про національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ст. 17 п. 2 ЗУ "Про національну поліцію" поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

02.08.2023 року інспектор СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_15 та поліцейський СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_16 після проведення інструктажу керівництвом ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області отримали табельну вогнепальну зброю, спеціальні засоби, згідно погодженого графіку чергувань заступили на добове чергування екіпажу Патент 211. Таким чином, останні перебували під час виконання службових обов`язків та у відповідності до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» виконували покладені на поліцію завдання, щодо забезпечення громадської безпеки та порядку на території Петриківської селищної об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області.

Під час виконання службових обов`язків, 02.08.2023 року, близько 18-45 год. ОСОБА_15 від оперативного чергового отримав на службовий планшет повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснюються хуліганські дії ОСОБА_6 .

У подальшому, виконуючи свої службові обов`язки та реагуючи на отримане повідомлення, з метою виконання вимог п. 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», щодо вжиття всіх можливих заходів для надання допомоги особі, яка опинилась в ситуації, небезпечній для його життя та здоров`я, інспектор СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_15 та поліцейський СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_16 прибули на місце вчинення правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на місці співробітники поліції, які згідно Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України № 718 від 19.08.2017 «Про затвердження Правил носіння однострою поліцейських» перебували у однострою поліцейських зі спеціальними жетонами поліцейських, знаками розрізнень поліцейських та спеціальних звань поліцейських при цьому ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та в агресивному стані у якого в руці знаходився гострий предмет, схожий на елемент леза коси та розпочали словесну бесіду із останнім, щодо припинення протиправних дій.

Приблизно о 18-55 год. ОСОБА_6 , ігноруючи законні вимоги працівника поліції поліцейського СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 припинити протиправні дії, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень під час виконання останнім службових обов`язків, діючи умисно, незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, будучи достовірно обізнаним, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, під час виконання своїх службових обов`язків, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , тримаючи в руці гострий предмет, схожий на елемент леза коси, почав хаотично розмахувати вказаним предметом в бік ОСОБА_15 та наніс останньому тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої різаної рани 3-го пальця правої кисті, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 81 від 04.08.2023 року.

Умисні дії ОСОБА_6 у цій частині кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які доводи апеляційної скарги захисника підтримали, на її задоволенні наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; прокурора, який на задоволенні апеляційної скарги прокурора наполягав, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за встановлених у вироку фактичних обставин, - ґрунтовним і таким, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини обвинуваченого.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає їх нееобгрунтованими, оскільки вони полягають в оспорюванні окремих доказів та фактичних обставин справи, ігноруючи при цьому решту доказів та обставин, що ними підтверджуються, у їх сукупності, та власному тлумаченні апелянтом положень закону про кримінальну відповідальність, із правильністю якого суд апеляційної інстанції не може погодитись.

Так, відповідальність за ч. 4 ст. 296 КК України настає за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку за мотивами явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, якщо воно вчинене із застосуванням вогнепальної або холодної зброї або іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для завдання тілесних ушкоджень.

Верховним Судом у Постанові від 21 січня 2020 року у справі № 751/4233/18 (провадження № 51-1732 км 19) було викладено висновок про те, що при кваліфікації хуліганства, перш за все слід звернути увагу на те, що безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Крім того, хуліганство супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, де під особливою зухвалістю розуміють нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з побоями та іншим насильством, яке спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале, що довгий час не припиняється, порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

При вчиненні хуліганства з особливою зухвалістю, на відміну від злочинів проти особи, потерпілий та правопорушник зазвичай не є між собою знайомими, а вчинення конкретного правопорушення спрямовується не з метою заподіяти конкретній особі тілесних ушкодження або ж завдання будь-якого фізичного болю особі, а з метою порушення громадського порядку. Тобто, суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство з особливою зухвалістю за наявності у сукупності таких обставин кримінального провадження, як: засуджений і потерпілий між собою були знайомі; до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

У Постанові від 8 червня 2021 року у справі № 127/30388/19 Верховний Суд зазначив, що, як визначається усталеною судовою практикою, дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Зазначені дії кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

З фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 близько 18:30 годин 02 серпня 2023 року, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на АДРЕСА_1 , розпочав словесну перепалку із потерпілим ОСОБА_12 , після чого почав наносити останньому тілесні ушкодження заздалегідь заготовленим предметом, а саме дерев`яною палицею. Коли сусід ОСОБА_18 висловив на його адресу прохання припинити хуліганські дії, ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження також і останньому, після чого мешканці вулиці Затишної викликали поліцію. Після приїзду поліцейських, ОСОБА_6 на їх вимогу свої хуліганські дії не припинив незважаючи на неодноразові попередження про можливість застосування до нього спеціальних засобів, чинив опір працівникам поліції, пошкодив їх службовий автомобіль із використанням предмету, схожого на лезо коси, розбив лобове скло, скло задньої правої двері, пошкодив кришку капоту, лако-фарбове покриття та емблему Національної поліції України.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що вказані дії ОСОБА_6 були послідовними і тривалими, мали місце на вулиці, тобто у публічному місці, де були присутні сторонні особи, супроводжувалися нахабною поведінкою, голосними криками та нецензурною лайкою з боку останнього, які порушували спокій громадян, на що вказують свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а у подальшому і пошкодженням майна, на зауваження та вимоги припинити хуліганські дії ОСОБА_6 реагував фізичною агресією у бік осіб, що їх висловлювали, а відтак з його боку мало місце нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднані з побоями та іншим насильством, яке спричинило тілесні ушкодження, що було правильно кваліфіковане судом першої інстанції як хуліганство.

Апеляційні доводи про те, що дії обвинуваченого були вчинені у зв`язку із раптово виниклими неприязними відносинами з ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які є його сусідами і знайомими, та у межах взаємної бійки із ними, що виключає наявність в нього хуліганського мотиву, а відтак і кваліфікацію його дій за ст. 296 КК України, колегія суддів оцінює критично.

Так, з фактичних обставин справи вбачається, що хоча ОСОБА_6 і був раніше знайомий із потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , втім наявність між ними саме особистих неприязливих стосунків до події злочину матеріалами справи не підтверджується; обвинувачений почав вчиняти свої протиправні дії із нікчемного приводу; поштовхом до їх вчинення не стала поведінка самих потерпілих; дії обвинуваченого явно і очевидно виходили за межі реалізації наміру завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них, та були спрямовані на порушення громадського порядку.

Відтак колегія суддів, зважаючи на висновки, викладені Верховним Судом у Постанові від 21 січня 2020 року у справі № 751/4233/18 (провадження № 51-1732 км 19), не вбачає підстав для кваліфікації дії ОСОБА_6 як злочину проти особи, та погоджується із правильністю їх кваліфікації за ст. 296 КК України як хуліганства.

Аналізуючи доводи захисника щодо помилковості кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України за ознакою застосування іншого предмета, спеціально підготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки у вироку не вказано, який саме предмет мається на увазі, і якщо вважати таким палицю, то вона не була спеціально пристосована для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки перебувала в руках ОСОБА_6 до початку конфлікту, а що стосується леза коси, то його приніс на місце події потерпілий ОСОБА_12 , колегія суддів не може із ними погодитись.

Так, підставою для кваліфікації дій особи за ч. 4 ст. 296 КК України є їх вчинення із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. У мотивувальній частині вироку при викладенні встановлених судом обставин чітко зазначено, що дії ОСОБА_6 дістали таку кваліфікацію у зв`язку із використанням ним заздалегідь заготовленого предмету дерев`яної палиці, у зв`язку із чим апеляційні доводи про неконкретність висновків суду у цій частині належить вважати безпідставними.

З показань потерпілих ОСОБА_12 вбачається, що він проходив повз будинок ОСОБА_6 , який, перебуваючи на подвір`ї у стані алкогольного сп`яніння, почав висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою, після чого із палкою в руках вибіг на вулицю та почав його бити. Факт використання обвинуваченим палки від коси для побиття потерпілого підтверджується також показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 .

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 вибіг на вулицю з метою вчинення хуліганських дій, у тому числі побиття потерпілого ОСОБА_12 , маючи при собі заздалегідь заготовлений для цього предмет дерев`яну палицю, у зв`язку із чим кваліфікацію його хуліганських дій за ч. 4 ст. 296 КК України за ознаками вчинення їх із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає правильною та з нею погоджується.

Апеляційні доводи про залишення судом поза увагою того, що ОСОБА_6 сам отримав тілесні ушкодження у виді садна нижньої губи, садна лівого плеча, саден живота, поверхневої рани живота і четвертого пальця лівої кісті, не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки згідно із встановленими судом обставинами хуліганські дії ОСОБА_6 мали триваючий характер, супроводжувалися фізичною сутичкою із потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а зрештою працівниками поліції було застосовано до ОСОБА_6 фізичну силу, зокрема з його рук було вибито косу та застосовано кайданки. Відтак наявність в обвинуваченого легких тілесних ушкоджень є цілком логічним наслідком його власних дій та на їх юридичну оцінку не впливає.

Посилання захисника на суперечливість доказів, оскільки суд у вироку посилається на декілька різних експертних висновків, якими встановлений ступень тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних тим самим особам, а саме щодо ОСОБА_11 висновки від 04.08 2023 року № 82 та від 23.08.2023 року № 98; щодо ОСОБА_12 висновки від 04.08.2023 року № 85, від 01.09.2023 року № 103 та № 104; щодо ОСОБА_15 висновки від 04.08.2023 року № 81 та від 20.08.2023 року № 102, що ставить під сумнів їх доказову силу і тягне їх недопустимість, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на початку досудового розслідування було проведено судово-медичні експертизи всіх потерпілих з метою встановлення обсягу та ступеню тяжкості заподіяних останнім тілесних ушкоджень, за наслідками яких було складено висновки: від 04.08.2023 року № 85 щодо ОСОБА_22 (т. 1 а.с. 144, 145), від 04.08 2023 року № 82 щодо ОСОБА_11 (т 1 а.с. 147, 148), від 04.08.2023 року № 81 щодо ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 107, 108).

У подальшому, після проведення слідчих експериментів із цими потерпілими, слідчим було призначено додаткові судово-медичні експертизи з метою встановлення відповідності виявлених в останніх тілесних ушкоджень відомостям, викладених ними у межах вказаних слідчих дій, за наслідками яких було складено висновки: від 01.09.2023 року № 103 та № 104 щодо ОСОБА_12 (т 1 а.с. 221, 222, 224, 225), від 23.08.2023 року № 98, від 19.08.2023 року № 93 щодо ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 211-213, 215, 216), від 20.08.2023 року № 102 щодо ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 218, 219).

Будь-якого порушення вимог процесуального закону, суперечливості доказів або інших обставин, які могли б поставити під сумнів допустимість вказаних висновків експертиз та/або достовірність викладених у них відомостей, колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта про те, що повідомлення про підозру та обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містять відомостей про експерті висновки, яким виявлені та зафіксовані тілесні ушкодження, виявлені у потерпілих, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказана норма процесуального закону не містить нормативних вимог щодо зазначення в обвинувальному акті відомостей про письмові докази, якими обгрунтовується обвинувачення, зокрема про експертні висновки.

Посилання захисника на необгрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки даний склад злочину передбачає наявність в обвинуваченого прямого умислу, втім згідно із встановленими судом обставинами ОСОБА_6 хаотично розмахував предметом, схожим на лезо коси, у бік ОСОБА_15 , а місце розташування заподіяного останньому поранення виключає умисність його нанесення, а також у межах судового розгляду не було доведено, що ОСОБА_15 не заподіяв собі поранення сам, у той час, коли відбирав лезо коси у ОСОБА_6 , у зв`язку із чим, на думку захисника, заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 належить кваліфікувати як вчинене з необережності, колегія суддів оцінює критично як безпідставні.

Так, з фактичних обставин справи вбачається, що після прибуття на місце події співробітників патрульної поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачений ОСОБА_6 , ігноруючи законні вимоги останніх про припинення його протиправних дій, тримаючи в руці гострий предмет, схожий на елемент леза коси, почав хаотично розмахувати вказаним предметом у бік ОСОБА_15 , внаслідок чого наніс останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхневої різаної рани 3-го пальця правої кисті.

На переконання колегії суддів, дії обвинуваченого у цій частині були умисними, оскільки відсутні розумні підстави вважати, що ними він намагався досягти будь-якої іншого результату, ніж заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , і цей результат фактично настав.

Доводи апелянта щодо недоведеності наявності у ОСОБА_15 та ОСОБА_16 статусу працівників правоохоронного органу, які виконували свої службові обов`язки, що виключає кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони мають характер загальних міркувань та заперечування безумовно доведених обставин. Натомість наявність в останніх такого статусу підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, згідно із якими 02.08.2023 року інспектор СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_15 та поліцейський СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_16 , після проведення інструктажу керівництвом ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області, отримали табельну вогнепальну зброю, спеціальні засоби, згідно погодженого графіку чергувань заступили на добове чергування екіпажу Патент 211 та у відповідності до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» виконували покладені на поліцію завдання, щодо забезпечення громадської безпеки та порядку на території Петриківської селищної об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, а після отримання інформації щодо вчинення хуліганських дій ОСОБА_6 , екіпаж СРПП у складі вищевказаних поліцейських, виконуючи свої службові обов`язки та реагуючи на отримане повідомлення, з метою виконання вимог п. 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», щодо вжиття всіх можливих заходів для надання допомоги особі, яка опинилась в ситуації, небезпечній для його життя та здоров`я, прибули на місце вчинення правопорушення.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 прибули на місце події на службовому автомобілі «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_1 , на синіх номерах, обладнаному всіма зовнішніми атрибутами поліцейського транспорту, при цьому останні були одягнуті у поліцейський однострій, мали жетони поліцейських та відповідні знаки розрізнення, а також вчиняли дії, які зазвичай здійснюються поліцейськими під час охорони ними громадського порядку, а відтак завідомо для ОСОБА_6 вони мали статус працівників правоохоронного органу, що виконують службові обов`язки.

Посилання апелянта на те, що він не розуміє значення абревіатури «СРПП ВП № 10 ГУНП в Дніпропетровській області» і змісту фрази «повідомлення на службовий планшет», колегія суддів вважає такими, що не свідчать про незаконність або необгрунтованість оскаржуваного вироку, а відтак не обгрунтовують апеляційні вимоги.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку суду викладається зокрема рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються зокрема із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, які за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 122 КПК України, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 1244 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах досудового розслідування стороною обвинувачення було призначено та проведено також судову молекулярно-генетичну експертизу, висновок якої № СЕ-19/108-23/14849-БД (судове провадження т. 1 а.с. 223-241) судом було використано як доказ, про що зазначено у мотивувальній частині вироку. Вартість вказаної експертизи складає 32.870, 78 грн. (судове провадження т. 1 а.с. 222), втім питання про відшкодування цих витрат судом при ухваленні вироку вирішене не було.

Дане порушення вимог кримінального процесуального закону підлягає усуненню у межах апеляційного провадження шляхом зміни вироку відповідно до апеляційних вимог прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 286, ч. 2 ст. 345 КК України, - змінити в частині вирішення питання про процесуальні витрати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/108-23/14849-БЛ в розмірі 32 870, 78 грн.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4