Справа № 760/9051/24
Провадження № 1-кс/760/4239/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000275 від 23 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Представник власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року, а саме на мобільний телефон моделі Iphone 11, який належить ОСОБА_3 , та мобільний телефон моделі Iphone 11 pro max, який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні ТУ БЕБ у Київській області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000275 від 23 січня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Так, працівниками Дніпровського УП ГУНП в м. Києві 30 жовтня 2023 року в рамках кримінального провадження №0002192 від 25 вересня 2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено системні блоки комп?ютерів з моніторами.

Крім того, було вилучено особисте майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон моделі Iphone 11, який належить ОСОБА_3 , та мобільний телефон моделі Iphone 11 pro mах, який належить ОСОБА_4

30 жовтня 2023 року постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві майно, що було вилучене під час проведення обшуку, згідно вимог ст.98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002192 від 25 вересня 2023 року.

16 листопада 2023 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва на підставі клопотання прокурора від 01 листопада 2023 року на вищевказане майно накладено арешт.

В подальшому, матеріали за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.203-2 КК України, були виділені з кримінального провадження №0002192 від 25 вересня 2023 під №0000275 від 23 січня 2024 року, які направлено для подальшого розслідування до територіального управління БЕБ у Київській області.

Так, з аналізу ухвали від 16.11.2023 вбачається, що підставою для накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є визнання його речовим доказом у кримінальному провадженні.

Однак, слідчий при винесенні 30 жовтня 2023 року постанови про визнання особистого майно ОСОБА_7 та ОСОБА_4 речовими доказами не конкретизував, знаряддям вчинення якого кримінального правопорушення воно є, які сліди кримінального правопорушення воно на собі зберегло; які відомості воно містить, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва при вирішенні питання про накладання арешту на особисте майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було взято до уваги, що вони не є підозрюваними/обвинуваченими у кримінальному провадженні №0002192 від 25 вересня 2023 року.

При цьому накладений арешт на особисте майно, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоджає останнім вільно розпоряджатися власним майном, тим самим порушує їх Конституційні права.

Водночас, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відповідно до вимог КПК України не були повідомлені про прийняте процесуальне рішення в кримінальному провадженні, що стосується арешту їх майна, розгляд клопотання про накладення арешту на майно що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проводилось без виклику їх представників, копію ухвали про арешт майна вони не отримували.

Наведене вище свідчить про необґрунтованість та безпідставність арешту майна.

У судове засідання представник власників майна не з`явився, однак подав клопотання, в якому адвокат просив проводити судове засідання без його участі, вказав, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Прокурор Київської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, визначеному КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Дніпровським УП ГУНП в м. Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0002192 від 25 вересня 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.4 ст.296, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.353, ч.1 ст.203-2 КК України.

30 жовтня 2023 року СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві в рамках кримінального провадження №0002192 від 25 вересня 2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено системні блоки комп?ютерів з моніторами. Крім того, було вилучено мобільний телефон моделі Iphone 11, який належить ОСОБА_3 та мобільний телефон моделі Iphone 11 pro mах, який належить ОСОБА_4

30 жовтня 2023 року постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві майно, що було вилучене під час проведення обшуку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002192 від 25 вересня 2023 року, оскільки воно може містити сліди кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року у справі №755/15549/23 (провадження №1-кс/755/3540/23) накладено арешт на майно, яке було вилучено 30 жовтня 2023 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max» та мобільний телефон марки «Iphone 11». Ухвала мотивована тим, що прокурором доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів.

Постановою прокурора Дніпровської оружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 від 23 січня 2024 року з кримінального провадження №0002192 від 25 вересня 2023 року матеріали досудового розслідування відносно кримінального правопорушення, передбаченого ст.203-2 КК України, були виділені в окреме кримінальне провадження, про що внесено відомості до ЄРДР, зареєструвавши виділене кримінальне провадження за №0000275 від 23 січня 2024 року, проведення досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні доручено підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Київській області.

Представник власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року, а саме на мобільний телефон моделі Iphone 11, який належить ОСОБА_3 та мобільний телефон моделі Iphone 11 pro max, який належить ОСОБА_4 , оскільки арешт в цій частині накладено необґрунтовано, до того ж, арешт накладався без виклику в судове засідання власників майна.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст.174 КПК України).

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається зі змісту постанови про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 30 жовтня 2023 року слідчий виходив із того, що вилучене під час обшуку майно є речовими доказами, оскільки може містити сліди кримінального правопорушення.

Звернувшись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, прокурор в обґрунтування необхідності накладення арешту на майно зазначав, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно пристосоване та використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, речами на яких збереглась інформація щодо протиправної діяльності особи.

Слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучене майно, виходив із того, що постановою слідчого від 30 жовтня 2023 року речі, які було вилучено 30 жовтня 2023 року було визнано речовими доказами.

Таким чином, при накладенні арешту на майно слідчим суддею не встановлено, яким чином вилучене майно відповідало критеріям речових доказів, визначеним не перевірив, чи може бути воно використано як доказ у даному кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор також не з`явився та не довів необхідність арешту майна, зокрема щодо відповідності такого майна критеріям речових доказів, у тому числі не підтвердив, що майно містить сліди вчинення злочину. Протоколів огляду речових доказів прокурором також не додано.

За таких обставин слідчий суддя прийшов до висновку, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 року, заяви №№7151/75; 7152/75, серія А, №52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх майном, а також про відсутність правомірних підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Враховуючи викладене, необхідно скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року (справа №755/15549/24) у кримінальному провадженні №0002192, яке в подальшому виділене в кримінальне провадження №0000275, а саме в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max», власником якого є ОСОБА_4 , та на мобільний телефон марки «Iphone 11», власником якого є ОСОБА_3 , оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання представника власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000275 від 23 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року (справа №755/15549/24) у кримінальному провадженні №0002192, яке в подальшому виділене у кримінальне провадження №0000275, а саме в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max» та на мобільний телефон марки «Iphone 11».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду міста Києва ОСОБА_1