Справа № 545/3839/24
Провадження № 1-в/545/568/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2024 Полтавський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві клопотання засудженої ОСОБА_3 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України,

в с т а н о в и в:

Засуджена ОСОБА_3 звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з клопотання про перегляд матеріалів справи у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

Від засудженої та представника установи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, копотання просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти часткового задоволення клопотання відносно ОСОБА_3 ,

Дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно п.13,14 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України, інші питання про всілякого роду сумніви та протирічча, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання у разі необхідності вирішення питань передбачених, зокрма, п.14 ч.1 ст. 537 КПК України

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України),11,13,13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу,

Судом встановлено, що згідно вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2023, ОСОБА_3 засуджена за ч. 2 ст. 190, ст. 71, 72 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі.

При призначені покарання враховано вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 та остаточно призначено покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023.

Відповідно до вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023, ОСОБА_3 засуджена за ст. 395, ст. 71 КК України у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

При призначені покарання враховано вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022 та остаточно призначено покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022.

Згідно вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022, ОСОБА_3 засуджена за ч. 1 ст. 190, ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з іспитовим строком на 1 рік.

Початок строку покарання 07.08.2023. Кінець строку покарання 07.09.2025.

Завдана матеріальна шкода за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022 становить 1100 грн.

Завдана матеріальна шкода за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2023 становить 3000 грн.

Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX в частині викладення нової редакції ст. 51 КУпАП, відповідно до якого кримінальна відповідальність за вчинення викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрат настає в разі, якщо сума викраденого майна перевищує два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян, яким введена часткова декриміналізація кримінальних правопорушень.

Частина 2 статті 51 КУаАП, яка визначає граничний розмір вартості викраденого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за що винна особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України що застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги та визначає, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2022 року становив 2481 грн, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності шахрайства, вчиненого у 2022 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2481 грн.; на 1 січня 2023 року становив 2684 грн, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності шахрайства, вчиненого у 2023 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 грн.

Згідно з вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022, ОСОБА_3 заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) у сумі 1100 грн. (15.09.2022), що станом на день вчинення крадіжки становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених на 1 січня 2022 року, тобто менше 2481 грн.

Згідно з вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2023, ОСОБА_3 заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) у сумі 3000 грн. (07.06.2023), що станом на день вчинення крадіжки становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених на 1 січня 2023 року, тобто більше 2684 грн.

Частини 2,3 статті 74 КК України - особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних розмірів доходів громадян. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 НМДГ.

З урахуванням положень ст. 5 КК, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_3 вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом шахрайства, за що передбачена відповідальність ст. 51 КУпАП.

Відповідно до ч.2, 3 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові слідства провадяться законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямих дій. відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або тим самим покращує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідальні дії до набрання таким чином. законом чинності, в тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 2 ст.5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому положення Закону України від 18 липня 2024 року №3886- IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деякі інші закони України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадання чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 є більш сприятливим для осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності за діяння, які вони вчинили до набрання чинності цим Законом виключно.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 7 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21(провадження№51-2555кмо24), де вказав, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання в частині приведення вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022 та вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ, звільнивши ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022.

Також за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023, де ОСОБА_5 засуджено за ст. 395, ст. 71 КК України у виді 1 року 1 місяця обмеження волі, внаслідок звільнення від покарання за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022 (яке у даному конкретному випадку декриміналізовано), підстави для застосування у вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 положень ст. 71 КК України та призначення покарання за сукупністю вироків перестають існувати.

Суд вважає, що потрібно виключити у вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023, посилання на ст. 71 КК України та вважати ОСОБА_5 засуджену за цим вироком за ст. 395 КК України до арешту строком на 1 місяць.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення клопотання.

Керуючись ст.5, 74КК України, ст.ст.537,539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів»,

у х в а л и в :

Клопотання засудженої ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Привести вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022 , яким ОСОБА_3 засуджена за ч. 1 ст. 190 КК України на один рік обмеження волі та вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023, яким ОСОБА_3 засуджена за ст. 395 КК України на 1 рік 1 місяць обмеження волі у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Звільнити засуджену ОСОБА_3 від відбуття покарання у виді одного року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік за ч.1 ст. 190, ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022 - у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння відповідно положень ЗУ № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Виключити з вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2023, яким ОСОБА_3 засуджена за ст. 395 КК України на 1 рік 1 місяць обмеження волі вказівку на застосування ст. 71 КК України за сукупністю вироків у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ОСОБА_3 злочину, передбаченого за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2022 за ч. 1 ст. 190 КК України та вважати засудженою за цим вироком за ст. 395 КК України у виді 1 місяця арешту.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1