ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2236/24 Справа № 176/3443/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001180, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх (малолітніх) дітей на утриманні не маючого, не маючого інвалідності, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

За цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

09.12.2017 приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 разом особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на пішохідній доріжці неподалік від магазину "Брусничка" по АДРЕСА_2 побачили раніше невідомого їм ОСОБА_9 , який вийшовши з магазину "Брусничка" та мав при собі чоловічу сумочку, яка була розташована на реміні через плече потерпілого.

Після чого ОСОБА_6 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, не розподіляючи між собою злочинних ролей, вирішили здійснити напад на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останнього, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу направленого на напад на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння чоловічою сумочкою останнього з наявним в ній майном, ОСОБА_6 перебуваючи за спиною ОСОБА_9 смикнув назад за чоловічу сумочку, яка висіла на реміні через плече потерпілого, а особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, наніс потерпілому ОСОБА_9 удар правою рукою в область голови, від чого потерпілий упав на асфальтову поверхню пішохідної доріжки біля автобусної зупинки розташованої по вул. Гагаріна в м. Жовті Води неподалік від магазину «Брусничка» та втратив свідомість, після чого особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, завдав потерпілому множинні удари ногами в область голови та тулуба.

В результаті спільних дій ОСОБА_6 та особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_9 завдано тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани на шкірі лівої половини верхньої губи в 0,7 см від кута роту; забитої рани на слизуватій верхній губі зліва в проекції лівої половини верхньої губи; синця на шкірі навкруги лівого ока.

Тілесні ушкодження забита рана на шкірі лівої половини верхньої губи в 0,7 см від кута роту та забита рана на слизуватій верхній губі зліва в проекції лівої половини верхньої губи, виявлені у ОСОБА_9 , потягли за собою розлад здоров?я тривалістю понад 6 днів, але не більше як 3 тижні (21 день), і за цією ознакою згідно п.п. 2.3.1. "а" та 2.3.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р., відносяться до категорії Легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесне ушкодження синець на шкірі навкруги лівого ока, виявлене у ОСОБА_9 , мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і за цією ознакою згідно п.п. 2.3.2. "б" та 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р., відноситься до категорії Легких.

Одразу після чого особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, шляхом ривка відкрито зірвав з плеча потерпілого ОСОБА_9 чоловічу сумочку, яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, в якій знаходились гаманець потерпілого, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, в якому знаходились гроші в сумі 500 доларів США, 1500 грн., дві платіжні карти "Ощадбанку" на ім?я потерпілого та однією платіжною картою "Ургазбанку", крім того в гаманці знаходились дисконтні карти магазинів "Comfy", "Fishka", "Prostor", "Спортмастер", "Ева", аптек "Медсервіс" та "Конвалія", які матеріальної цінності не представляють, та одразу на місці, разом з ОСОБА_6 , оглянув її вміст та передав ОСОБА_6 гаманець із вищезазначеним майном.

Таким чином обернувши викрадене майно на свою користь ОСОБА_6 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з місця скоєння злочину зникли, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 15059 грн. 68 коп., яка складається із 1500 грн. та вартості 500 доларів США станом на 09.12.2017 за курсом Національного банку України із розрахунку 100 доларів - 2711,93 грн.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що саме потерпілий ОСОБА_9 , буду чи на підпитку, почав чіплятися до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , в результаті чого ОСОБА_10 вдарив потерпілого, а ОСОБА_6 лише помилково підібрав гаманець потерпілого.

Також вказує, що судом були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також повідомили про побиття потерпілого ОСОБА_10 , а також стосовно того, що ОСОБА_6 лише підібрав гаманець потерпілого.

Вказані обставини, на переконання захисника, при ухваленні вироку не були в повній мірі враховані судом, а також не було надано достатньої оцінки іншим доказам у справі, для того, щоб дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 187 КК України.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а також думку прокурора, яка проти апеляції захисника ОСОБА_5 заперечувала, просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, які беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника, стосовно помилкової кваліфікації дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки останній не наносив ударів потерпілому ОСОБА_9 , а лише помилково підібрав його гаманець, тобто не мав умислу на заволодіння майном потерпілого, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, за показами безпосередньо допитаного судом першої інстанції потерпілого ОСОБА_9 , перебуваючи біля автобусної зупинки, він відчув один удар ззаду по голові, після чого відразу втратив свідомість. Також потерпілий помітив зникнення сумки, в якій знаходилось 1500 гривень, 500 доларів США, документів, а також ключі від гаража та квартири. При цьому потерпілий зазначив, що перед нанесення удару ні з ким конфлікту у нього не було та хто саме його вдарив не бачив.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо особи потерпілого, а також правдивості та об`єктивності його пояснень, відсутні, оскільки надані пояснення узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами у справі.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 90 «Е» від 23 грудня 2017 року, у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 від 23 лютого 2018 року, останній послідовно і добровільно показав на місці, обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення, зокрема показав, що перебуваючи біля автобусної зупинки, на нього був здійснений розбійний напад, в ході якого в нього зірвали сумку та викрали гаманець. Під час нападу він втратив свідомість, а тому не пам`ятає точного місця та осіб нападників.

Крім того, судом першої інстанції було досліджено протокол огляду предмету від 20 грудня 2017 року, відповідно до якого було оглянуто шкіряний гаманець чорного кольору на якому мається металева бірка з написом «HASSION», який добровільно видав ОСОБА_6 та який в подальшому, згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 23 лютого 2018 року, впізнав потерпілий ОСОБА_9 , як гаманець, який у нього було викрадено.

Згідно протоколів проведення слідчих експериментів за участі неповнолітніх свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 06 лютого 2018 року, а також свідка ОСОБА_15 від 23 червня 2018 року, останні показали, що ОСОБА_10 разом з ОСОБА_6 , прибувши до автобусної зупинки, наніс удар рукою в обличчя потерпілого ОСОБА_9 , від чого останній впав. При цьому, ОСОБА_10 намагався завдати потерпілому ще декілька ударів.

Також, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали, що в ході розбійного нападу ОСОБА_10 зірвав з потерпілого сумку, а свідок ОСОБА_15 , окрім цього, показав, що ОСОБА_6 підібрав гаманець потерпілого, після чого вони втекли, після чого поділили гроші потерпілого.

Щодо показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині того, що ОСОБА_6 не бив ОСОБА_9 , а гаманець підібрав вважаючи його належним брату, на які посилається в апеляційній скарзі захисник в підтвердження того, що ОСОБА_6 помилково відібрав гаманець і не приймав участі в побитті потерпілого, а тому за версією сторони захисту обвинувачений не мав умислу на розбійний напад, є необґрунтованими.

Так, враховується, що дані свідки є близькими родичами з обвинуваченим та добре знайомими особами, а тому існують сумніви в достовірної їхніх показів.

Крім того, береться до уваги, що дані свідки, згідно їхніх показів, не заперечують участь обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому останньому злочині, оскільки вказують, що ОСОБА_6 був на місці події, заволодів гаманцем і розділив кошти між усіма присутніми.

Сам факт того, що обвинувачений ОСОБА_6 не приймав участі в побитті потерпілого не є підставою для ствердження відсутності його причетності до розбою по відношенню до потерпілого. Крім того, дані дії і обставини щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, не інкримінуються ОСОБА_6 .

Місцевим судом вмотивовано встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами у їх сукупності, що ОСОБА_6 , при здійсненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з іншою особою, яка наносила потерпілому тілесні ушкодження, заволодів гаманцем потерпілого, після цього розпорядився на власний розсуд грошовими коштами, які були в гаманці.

Розбій, як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. У разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність, а також життя і здоров`я потерпілої особи.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, а саме заволодіння чужим майном.

У даному випадку встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_6 був виявлений гаманець потерпілого, який був викрадений у останнього під час розбійного нападу.

Факт заволодіння належним потерпілому ОСОБА_9 майном, а саме гаманцем, який обвинувачений ОСОБА_6 залишив зберігати при собі, з подальшим розподілом грошових коштів, свідчить про наявність суб`єктивної сторони розбою, а саме умислу та корисливого мотиву на заволодіння чужим майном, яким в даному випадку є належні потерпілому гроші.

Слід зазначити, що саме заволодіння майном та отримання можливості ним розпорядитися, користуватися, заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням, тощо, також охоплюється складом майнової чистини об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 187 КК України.

Також слід врахувати ту обставину, що співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Вищенаведеними доказами, встановлено єдиний спільний умисел ОСОБА_6 та особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, про що свідчить узгодженість злочинної діяльності нападників, їх попередня домовленість на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 .

В свою чергу, злочинні дії ОСОБА_6 були складовою здійснення нападу із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та він виконав частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації спільного умислу, зокрема, заволодів майном потерпілого.

Виконання кожним із обвинувачених під час нападу на ОСОБА_9 різних дій (завдання ударів, вилучення речей) не може бути підставою для їх кваліфікації за статтями закону, які передбачають відповідальність за окремі злочинні дії, як на це вказує захисник, оскільки суд першої інстанції, поза розумним сумнівом встановив наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій нападників, що свідчать про їх попередню домовленість саме на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 постійно перебував на місці злочину, не намагався його залишити або припинити кримінальне правопорушення, зокрема, шляхом зупинення побиття потерпілого.

Більш того, розподіливши ролі між собою, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, виконав свій обсяг злочинних дій, а саме здолав волю потерпілого до опору, шляхом спричинення йому тілесних ушкоджень, внаслідок яких останній втратив свідомість, а після цього, обвинувачений ОСОБА_6 , виконувавши свою частину злочинних дій, заволодів майном потерпілого.

Дані обставини також підтвердили безпосередньо допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які повідомили, що ОСОБА_10 наніс удар правою рукою по обличчю потерпілого, від якого останній впав, а гаманець підібрав саме обвинувачений ОСОБА_6 , після чого розділив між ними гроші, що були у гаманці.

З урахуванням наведеного, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, є правильною. Підстав для перекваліфікації його дій не встановлено.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_5 стосовно відсутності умислу у ОСОБА_6 на заволодіння майном потерпілого, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказує захисник.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Вирок суду першої інстанції належним чином мотивований та обґрунтований, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено.

При призначенні покарання суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, мінімальним строком, встановленим санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.

Такий вид і розмір покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Також зважається на дотримання при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на вище разом наведене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001180, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4