У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0002035, відомості про яке внесено в ЄРДР 21.10.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Ужгород Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючої, заміжньої, дві вищі освіти, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002035 від 21.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 .

Подане клопотання мотивує тим, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002035 від 21.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 жовтня 2024 року, близько 22-23 години, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки, яка виникла на ґрунті побутових особистих неприязних стосунків зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопила кухонний ніж та нанесла останньому один удар в область грудної клітки, в результаті чого потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді різано-колотої рани ділянки лівої половини грудної клітини, гемопневмоторакс (проникаюче ножове поранення грудної клітини), які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

За таких обставин, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

21.10.2024 о 01:57 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ужгород Закарпатської області, мешканку АДРЕСА_1 - затримано в порядку ст. 208 КПК України за ч. 1 ст. 121 КК України.

21.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.

Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого ій кримінального правопорушення підтверджується наступними зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом обшуку від 21.10.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 21.10.2024, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.10.2024, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , та іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий зазначає, що необхідність у застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою викликана тим, що наявні ризики, у зв`язку з якими до неї необхідно застосувати відповідний запобіжний захід.

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочин, який інкримінують ОСОБА_4 є тяжким, і передбачає можливість призначення покарання на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Оскільки ОСОБА_4 ніде не працює, офіційних джерел доходу немає, є уродженкою та мешканкою АДРЕСА_3 , яка межує з кордоном іншої країни, вона має змогу в будь-який час виїхати за кордон та покину країну, в якій здійснюється досудове розслідування, тим самим унеможлививши проведення слідчих дій, й з метою уникнення відповідальності може переховуватись від правоохоронних органів, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, слідчий вказує на наявний ризик, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, матиме можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даний час ще не встановлені органом досудового розслідування, тобто наявний ризик, передбачений п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий вказує на наявний ризик - незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, зокрема й тих, які слідчим та судом ще не допитані, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на її користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 з урахуванням відомих їй обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, зокрема ОСОБА_8 , який є її знайомим, та потерпілим ОСОБА_7 , який є її чоловіком та з яким остання спільно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де мала місце вказана подія, веде з ним спільне господарство, розділяє спільний побут, тобто тим самим ОСОБА_4 може схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Водночас варто зауважити, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Слідчий вказує на наявний ризик - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Сторона обвинувачення вважає, що будучи на волі, ОСОБА_4 й надалі матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім цього, сторона обвинувачення вважає, що наявний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на таке.

Так, необхідно звернути увагу, що одним із завдань кримінального провадження, закріпленого у ст. 2 КПК України, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

У контексті наведеного необхідно зазначити, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе іншим чином сприяти неможливості встановлення об`єктивної істини в кримінальному провадженні, перешкоджаючи у такий спосіб кримінальному провадженню.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави унеможливить запобігання ризикам, вказаним у клопотанні, а тому необхідно застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваної ОСОБА_4 , вимоги ст.ст.177, 178, ст. 183 КПК України слідчий просить слідчого суддю застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Ужгород Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючої, заміжньої, з середньою освітою, раніше не судимої, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Позиція сторони обвинувачення в суді

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у клопотанні. Прокурор надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Позиція сторони захисту в суді

Захисник підозрюваної ОСОБА_4 ОСОБА_5 , проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 заперечив. Зазначив, що ризики зазначені прокурором є не доведеними. Просив обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зазначив, що підозрювана сприяє слідству, надала дозвіл на проведення огляду місця події. Вказав, що потерпілий не має претензій до дружини, що підтверджується поданою ним заявою. Просив слідчого суддю врахувати те, що ОСОБА_4 одружена, має на утриманні 1 неповнолітню дитину, зазначив, що має постійне місце проживання.

Підозрювана ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала доводи захисника, проти обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечила. Вказала, що не мала наміру заподіяти чоловіку пошкодження. Просила застосувати відносно неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення захисника, підозрюваної, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Витягом з кримінального провадження №0002035 від 21.10.2024 року, сформованого станом на 22.10.2024 року, підтверджено, що органом досудового розслідування Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

21.10.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яку їй вручено 21.10.2024 року.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 , може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Щодо обґрунтованості повідомленої підозри

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_4 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Також, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст. 121 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останньої у вчиненні кримінального правопорушення за викладених в клопотанні обставин. Зокрема, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено зокрема, покарання у вигляді позбавлення волі на строк від від п`яти до восьми років.

Прокурором та слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_4 про підозру, копія якого 21 жовтня 2024 року, їй вручена. Слідчий суддя звертає увагу сторони захисту, що дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Дослідивши матеріали судового провадження, приєднані прокурором до клопотання докази, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Слідчий суддя, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбеллі Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,N182).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України за наведених у повідомленні про підозру обставин, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою слід розуміти існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Виходячи з наявних матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя наділений лише повноваженнями на перевірку обґрунтованості підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (частина перша статті 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

З наведених обставин, проводячи оцінку наданих суду матеріалів, доводів учасників процесу, слідчий суддя вважає, що підозра є обґрунтованою.

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_4 кваліфікованого за ч. 1 ст. 121 злочину, які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, ОСОБА_4 могла вчинити інкриміноване їй кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, прокурор та слідчий послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому слідчому судді належить оцінити наявність кожного з них.

Щодо існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Так, на переконання слідчого судді, ймовірна можливість переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 . Так, санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором її винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Слідчий суддя вважає, що небезпека переховування підозрюваної здається явно переконливою.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку слідчого судді, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою підозрюваних у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваних, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду наразі є високим.

Окрім того, переховуватись від органів досудового розслідування та суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України, а тому стверджувати, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду є актуальним.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу підозрюваної, її соціальні зв`язки, вказує на наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 належить до тяжких злочинів, за яке передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Дана обставина, може спонукати підозрювану до переховування від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими слідчим суддею обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 у статусі підозрюваної не може свідчити про відсутність даного ризику.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

Перевіряючи наявність ризику впливу підозрюваної ОСОБА_4 на свідка та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілим у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, слідчий суддя може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки, потерпілі допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Слідчий суддя вважає, що ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання слідчого судді, ризик незаконного впливу на свідка, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, з часом лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, підозрюваний стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Слідчий суддя вважає ризик впливу на свідка, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процесуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Тож слідчий суддя не виключає можливості незаконного впливу на свідка, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, з боку підозрюваної з використанням свого кола звязків з метою схилити їх до зміни показань під час допиту на стадії досудового розслідування або в суді, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому слід врахувати, що оскільки наразі кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, стороною обвинувачення допитані не усі свідки у кримінальному провадженні. Таким чином, навіть незважаючи на проведення допитів осіб на стадії досудового розслідування, незастосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу дасть їй можливість здійснювати вплив на вказаних вище осіб з метою спотворення їхніх показань під час розгляду кримінального провадження у суді.

З огляду на це, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на свідка та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, є актуальним.

Щодо існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення

Перевіряючи наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя бере до уваги те, що органом досудового розслідування проведено обшук приміщення за місцем вчинення злочину в ходя якого вилучено знаряддя вчинення злочину та інші речові докази.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини, на які орган досудового розслідування посилається в обґрунтування цього ризику, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Слідчий суддя вважає недоведеною прокурором можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення підозрюваною ОСОБА_4 .

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється

Обставини, на які орган досудового розслідування посилається в обґрунтування цього ризику, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Слідчий суддя вважає недоведеною прокурором можливості вчинити ОСОБА_4 інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Отже, слідчий суддя вважає недоведеною наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Разом із тим, проаналізувавши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність слідчим та прокурором ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки додані до клопотання матеріали не містять доказів, які б давали достатні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_4 має на меті вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що підозрювана продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови раніше застосованого до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням чи обмеженням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Ураховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності підстав для обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваної.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином не вмотивоване, а викладені в ньому доводи, з достатністю не вказують на наявність обставин та ризиків, підтверджених фактичними даними, які би давали підстави вважати, що застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде виправданим.

Окрім того, слідчим та прокурором не наведено доводів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, про який клопочуть слідчий та прокурор, для запобігання встановленому слідчим суддею ризиків.

Слідчий суддя зазначає, що тяжкість діяння, та існування ризиків не свідчать про те, що при застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, вона не виконуватиме покладені на неї процесуальні обовязки.

Обгрунтовуючи неможливість застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту та застави, сторона обвинувачення вказувала на наявність зазначених вище ризиків.

У даному випадку, слідчий суддя, враховує дані про особу підозрюваної ОСОБА_4 яка: має зареєстроване місце проживання, заміжня, має дві вищі освіти, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судима, а відтак має стійкі соціальні зв`язки і застосування відносно ОСОБА_4 , а відтак вважає за необхідне, застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

Окрім того, слідчим суддею враховано також те, що потерпілий ОСОБА_7 є чоловіком підозрюваної ОСОБА_4 , а також те, що ним подано заяву, згідно якої зазначено, що жодних претензій матеріального чи морального характеру до підозрюваної він не має, просить не застосовувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід.

За таких обставин, слідчий суддя , врахувавши вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваної, прийшов до висновків про відмову в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, з покладенням на неї відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, такі висновки ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах. При цьому, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Слідчий суддя вважає, що обрання відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, тяжкістю покарання, яке їй загрожує - згідно санкції статті Кримінального кодексу України, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож слідчий суддя приходить до висновку про доцільність обрання відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити її належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

За таких обставин прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, слідчий суддя , врахувавши вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваної, прийшов до висновків про відмову в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, з покладенням на неї відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, такі висновки ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах. При цьому, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, слідчий суддя вважає, що відносно ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь - яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0002035, відомості про яке внесено в ЄРДР 21.10.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Ужгород Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючої, заміжньої, дві вищі освіти, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, на строк до двох місяців, в межах строку досудового розслідування, а саме до 20 грудня 2024 року.

У відповідності до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_4 такі обов`язки :

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не залишати місце проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду цілодобово;

3) здати на зберігання до відповідних органів Державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

4) утримуватися від спілкування з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Строк дії ухвали - до 20 грудня 2024 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_4 . Виконання даної ухвали доручити начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 25 жовтня 2024 року о 13 год. 20 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1