Справа № 577/4876/24
Провадження № 1-в/577/171/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" жовтня 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Конотопська ВК (№130)» ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Конотоп клопотання в.о. начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» ОСОБА_6 про звільнення засудженої ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Київ від 16.09.2022 року внаслідок декриміналізації Закону,-

ВСТАНОВИВ:

В.о. начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» (далі ДУ «КВК (№130)» звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Київ від 16.09.2022 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник ДУ «КВК (№130)» ОСОБА_4 та засуджена ОСОБА_5 , кожен окремо, клопотання підтримали фактично пославшись на доводи викладені у зверненні.

Прокурор не заперечує задоволенню.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженої, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що вона відбуває покарання у ДУ «КВК (№130)» призначене за вироком Голосіївського районного суду м. Київ від 16.09.2022 року згідно якого засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі.

Як вказано у наведеному вироку, ОСОБА_5 23 червня 2019 року близько 17:30 год., перебуваючи у магазині «АТБ», розташований за адресою м. Київ, прос. Голосіївський, 128, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрала з торгівельних стелажів чуже майно, а саме: олія «Олейна Соняшникова Духмяна» в кількості 2 шт., вартістю 26, 83 грн. без ПДВ за кожну одиницю, загальною вартістю 53,66 грн. без ПДВ, олія «Стожар Соняшникова» в кількості 2 шт., вартістю 43,33 грн. без ПДВ за кожну одиницю, загальною вартістю 86,66 грн. без ПДВ, масло 400 г «Ферма солодко вершкове селянське 73%» в кількості 2 шт., вартістю 69,92 грн. без ПДВ за кожну одиницю, загальною вартістю 139,84 грн. без ПДВ, стегно курчат-бройлерів « Своя Лінія» вагою 2,789 кг вартістю 156,88 грн. без ПДВ, а всього викраденого майна на загальну вартістю 437,04 грн. без ПДВ. Після чого направилася до виходу із вказаного магазину, пройшовши касу, не сплатила за вказаний товар, але на виході з магазину була затримана працівниками охорони, у зв`язку з чим не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі, вчинивши при цьому всі дії, які вважала за необхідне. Своїми злочинними діями ОСОБА_5 мала намір завдати матеріальних збитків магазину «АТБ» на загальну суму 437 грн. 04 коп.

Відповідно до Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, кримінальна відповідальність за відповідними частинами статті 185 КК України настає лише у разі, якщо заволодіння чужим майном не є дрібним, тобто його вартість перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відтак, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка) чи заволодіння чужим майном шляхом обману, за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Цим підпунктом передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, який на 01.01.2020 року (рік вчинення крадіжки) становив 2102 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року завдала потерпілому матеріальної шкоди на суму, що значно менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене нею діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд дійшов висновку про необхідність звільнення засудженої від призначеного покарання за наведеним вироком, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

Внаслідок звільнення від призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України (який у даному конкретному випадку декриміналізовано), підстави для застосування у вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року положень ч. 1 ст. 71 КК України та призначення покарання за сукупністю вироків перестають існувати.

На підставі ст.ст. 4, 5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання в.о. начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» ОСОБА_6 про звільнення засудженої ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року внаслідок декриміналізації Закону.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засуджену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Роз`яснити засудженій, що при звільненні від покарання або його частини, що їх особа законно відбула на підставі вищевказаного вироку суду до декриміналізації злочину, понесені особою правообмеження не підлягають відшкодуванню чи компенсації.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня оголошення.

СуддяОСОБА_1