Житомирський апеляційний суд
Справа №279/50/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/440/24
Категорія ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника, ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2024 року, якою кримінальне провадження № 0000384 від 11.11.2021 року в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України закрите в зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення,-

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду було закрито кримінальне провадження № 0000384 від 11.11.2021 року, в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України в зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_10 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що у підготовчому судовому засіданні потерпіла підтримала подану письмову заяву про відмову від обвинувачення ОСОБА_6 за ст.125 ч.1 КК України, заявила про те, що від обвинувачення ОСОБА_6 відмовляється, претензій до нього не має. Потерпілій роз`яснено наслідки відмови від обвинувачення, встановлено, що відмова є усвідомленою, добровільною та невимушеною, не порушує її прав та інтересів.

Представник потерпілої ОСОБА_11 заяву потерпілої підтримав, зазначив про те, що потерпіла з обвинуваченим ні в родинних, ні в сімейних відносинах не перебуває, перешкоди для прийняття судом її відмови відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та направити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України на новий судовий розгляд.

Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою такою, що підлягає скасуванню

Зазначає, що в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив факт вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності.

Крім того, потерпілою до Коростенського міськрайонного суду подано дві суперечливі заяви щодо відмови від обвинувачення в частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України.

Так, в заяві від 03.02.2022 потерпіла просить закрити вказане кримінальне провадження, а в заяві від 13.03.2023 потерпіла ОСОБА_10 просить залишити заяву від 03.02.2022 без розгляду у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 продовжує здійснювати відносно останньої протиправні насильницькі дії та псує її майно.

На думку сторони обвинувачення чергова заява потерпілої висловлена в підготовчому судовому засіданні про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення може свідчити лише про здійснення психологічного тиску ОСОБА_6 на потерпілу, а не вияв її щирої та добровільної позиції у вказаній справі.

При цьому, в провадженні Богунського районного суду перебуває кримінальне провадження №0000034 від 10.01.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, п.2 ч.2 ст. 115 КК України, де потерпілою є ОСОБА_10 .

На думку прокурора, суд першої інстанції, не врахувавши вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VIII (далі - Закон № 2227-VIII), Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-V1II (далі - Закон № 2229-VI1I) і правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19), дійшов необґрунтованого висновку про можливість закриття вказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, вищевказаними положеннями процесуального закону визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Законом України № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами" (далі - Закон № 2227-VIII), який набрав чинності 11 січня 2019 року, зокрема внесено зміни доп. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, було доповнено словами: "крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством".

Також Кримінальний кодекс України було доповнено ст. 126 - 1 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, було внесено зміни й до ч. 1 ст. 67 КК України, яку доповнено п. 61 і визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах злочинів таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Що стосується матеріалів даного кримінального провадження, то колегія суддів констатує, що суть доводів апеляційної скарги прокурора полягає у його твердженнях про незаконне закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в діях ОСОБА_6 наявний факт вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебував у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, а тому вчинене ним кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

У свою чергу колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У разі того, якщо суспільно небезпечне діяння пов`язане саме з домашнім насильством, то сторона обвинувачення має про це обов`язково зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази.

Так, з обвинувального акта слідує те, що ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він 11 листопада 2021 року, близько 8-ї години ранку, перебуваючи на території приміщення дошкільного навчального закладу АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті тривалих неприязних відносин, вчинив суперечку з потерпілою, в ході якої хапаючи останню за руки та волосся, інші частини тіла, застосовуючи силу, почав витягувати її з приміщення дошкільного навчального закладу №13 та наніс потерпілій тілесні ушкодження ударом руки в область потилиці потерпілої, рукою в область правої щоки, рукою по зовнішньо-внутрішній поверхні нижньої треті правого плеча та коліном в область живота потерпілої, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: лінійного садна в ділянці правої щоки в проекції кута нижньої щелепи справа; синця по зовнішній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу; синця по зовнішньо- внутрішній поверхні нижньої треті правого плеча, що згідно висновку судово- медичної експертизи №313 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, органами досудового розслідування ОСОБА_6 не повідомлялася підозра та не висувалося обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення пов`язаного з домашнім насильством, оскільки в обвинувальному акті не наведено відповідних фактичних обставин, в тому числі ступеню родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, а кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження потерпілій на ґрунті тривалих неприязних стосунків під час суперечки.

Згідно з пунктами «a», «b» § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст. 91 КПК (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п. 7 ч. 1 ст. 284 вказаного Кодексу, тягне за собою правові наслідки). При цьому відповідно до ст. 92 КПК тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, частин 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ст. 125 КК.

Така правова позиції висловлена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2020 р у справі №453/225/19.

У апеляційній скарзі доводи прокурора зводяться до тверджень про неправомірне закриття кримінального провадження через внесені 11 січня 2019 року до ст. 284 КПК зміни та факт вчинення ОСОБА_6 злочину стосовно особи з якою він перебував у сімейних відносинах та щодо жінки, яка завідомо для нього перебувала в стані вагітності.

Однак, кримінальне правопорушення стосовно члена сім`ї або іншої особи, зазначеної в ч. 2 ст. 3 Закону № 2227-VIII, автоматично не скасовує гарантій права на захист. Якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази. Інакше підозрюваний (обвинувачений) буде позбавлений процесуальної можливості ефективно захищатися та спростувати висунуте обвинувачення.

Крім того, ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Засада диспозитивності, правила ст. 22 КПК вимагають від суду під час здійснення розгляду справи зберігати об`єктивність та неупередженість; функції суду та державного обвинувачення є несумісними.

Натомість, як убачається з матеріалів цієї справи у викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення не міститься жодних посилань на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Не може апеляційний суд погодитися і з доводами прокурора про неможливість закриття кримінального провадження за примиренням з потерпілою через наявність у обвинувальному акті таких обтяжуючих покарання обставини як вчинення кримінального правопорушення стосовно особи з якою винний перебував у сімейних відносинах та щодо жінки, яка завідомо для нього перебувала в стані вагітності.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що на думку колегії суддів, повинно знайти своє відображення згідно з ч.2 ст. 291 КПК України у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення.

На переконання апеляційного суду наведення в обвинувальному акті лише обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення стосовно особи з якою винний перебував у сімейних відносинах, без зазначення цього у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення не можна вважати висуненням особі обвинувачення у вчиненні домашнього насильства.

Крім того, зазначення також обтяжуючої обставини - вчинення кримінального правопорушення стосовно особи з якою винний перебував у сімейних відносинах є неконкретним та не дає можливості визначити ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характеру насильства тощо.

Оскільки органами досудового розслідування ОСОБА_6 не інкримінувалося вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, він не був обізнаний із таким обвинуваченням і не мав можливості захищатися від нього.

Також, колегією суддів встановлено те, що у матеріалах даного кримінального провадження наявна заява потерпілої ОСОБА_10 від 03 лютого 2022 року в якій остання відмовилась від обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ним щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а в судовому засіданні вона просила відповідне кримінальне провадження закрити, при цьому, зазначила про відсутність до нього будь-яких претензій, відсутність сімейних стосунків, вагітності від іншого чоловіка, а тому і така обтяжуюча покарання обставина як вчинення кримінального правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала в стані вагітності не є законодавчо визначеною забороною для відмови у задоволенні клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого (т. 1, а. п. 43).

Суд переконався в добровільності волевиявлення потерпілої та роз`яснив їй наслідки, в суді вона користувалася правовою допомогою, а тому доводи прокурора про тиск на потерпілу зі сторони обвинувачення є лише припущеннями прокурора та не перешкоджали закриттю кримінального провадження.

Не перешкоджало закриттю кримінального провадження і наявність іншого провадження щодо обвинуваченого, де потерпілою також є ОСОБА_10 , оскільки фактичні обставини у іншому кримінальному провадженні виходять за межі даного судового розгляду.

У свою чергу, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а відмова останнього від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.337 КПК України прийняв рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, яке є законним та обґрунтованим

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2024 року, якою кримінальне провадження № 0000384 від 11.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: