Справа № 553/3815/24
Провадження № 1-в/553/483/2024
У Х В А Л А

Іменем України

06.11.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)» ОСОБА_4 стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Покровського р-ну Донецької обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про приведення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023 та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

в с т а н о в и в:

Начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про приведення у відповідність до вимог Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023 та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 стосовно засудженого ОСОБА_5 .

На обґрунтування подання вказав, що в ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)" відбуває покарання ОСОБА_5 , раніше судимий: 10.05.2021 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт; 03.11.2021 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт; 08.08.2022 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 70, ст. ст. 71, 72 КК України до 5 років 15 днів позбавлення волі; 19.08.2022 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, вирок якого ухвалою Київського апеляційного суду від 08.03.2023 змінено, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, у решті вирок залишено без змін; 13.07.2023 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 15 днів позбавлення волі.

По даній справі вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 ОСОБА_5 засуджений: за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з початку строку відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023, тобто з 13.07.2023, зарахувавши у строк остаточно призначеного покарання частково відбуте покарання за попередніми вироками Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2022 та Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2022, з врахуванням змін винесеними ухвалою Київського апеляційного суду від 08.03.2023, а саме: з 18.01.2022 по 13.07.2023. Вирок набрав законної сили 26.03.2024, початок строку покарання 13.07.2023, кінець строку покарання 18.07.2027.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_5 надав суду заяву, в якій просив розглянути подання у його відсутність.

Начальник ДУ «Полтавської виправної колонії (№64)» надав суду заяву з проханням розглянути матеріали подання у відсутності представника адміністрації «Полтавської виправної колонії (№64)»

Прокурор проти задоволення подання не заперечувала, про що зазначила у заяві.

Відповідно до частини 5 статті 539 Кримінального процесуального кодексу України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Дослідивши матеріали подання, надані в.о. начальника ДУ «Полтавської виправної колонії (№64)», суд доходить висновку про таке.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023 ОСОБА_5 засуджений:

- за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2022 у виді 5 років 15 днів позбавлення волі, покарання призначеного цим вироком суду у виді 3 років позбавлення волі та покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2022, з урахуванням змін винесеними ухвалою Київського апеляційного суду від 08.03.2023, у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_5 до відбуття покарання у виді 5 років 15 днів позбавлення волі.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 270,00 грн.

Заволодіння 27.06.2021, вартість викраденого майна складає 1 300,00 грн, та 24.07.2024, вартість викраденого майна складає 2 110,50 грн, ОСОБА_5 чужим майном шляхом обману, за вчинення яких його було засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України, наразі не може вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість цього майна (за кожним епізодом) не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Цим вироком ОСОБА_5 також засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: 06.09.2021 крадіжки майна вартістю 1 571,00 грн що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2 270,00 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_5 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023

При цьому, за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2022 ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 70, ст. ст. 71, 72 КК України до 5 років 15 днів позбавлення волі, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2022, який змінено на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 08.03.2023, ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Діяння, за які ОСОБА_5 засуджений за вказаними вище вироками залишаються наразі кримінально караними та враховуючи, що кримінальне правопорушення за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 вчинене ОСОБА_5 після постановлення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2022 та Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2022 та до повного відбуття покарання, остаточне покарання ОСОБА_5 підлягає визначенню в порядку ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення засудженого від покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023, ОСОБА_5 слід вважати засудженим вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2022 та Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2022, який змінено на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 08.03.2023, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)» Алєксєєнка В - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2023 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_5 таким, що засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2024 покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2022 та Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2022, який змінено на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 08.03.2023, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Копію ухвали направити для виконання до державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1