Провадження № 11-кп/824/5822/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференцзвязку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14.10.2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України продовжують існувати, яке обґрунтовано тим, що обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати що ОСОБА_7 може виїхати до Російської Федерації та переховуватися від суду. Обвинувачений може також переховуватися на тимчасово непідконтрольних територіях України та проводити підривну діяльність проти України. Крім того ОСОБА_7 володіє досвідом оперативно-розшукової діяльності, обізнаний у формах і методах роботи правоохоронних органів, активно застосовував засоби конспірації тому у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, матиме змогу використовувати вказані вміння і навики для переховування від суду. Зі змісту прокурора слідує, шо обвинувачений діяв з іншими особами, а саме з колишніми працівниками УСБУ в Херсонській області ОСОБА_8 , який є підозрюваним у іншому кримінальному провадженні та перебуває у розшуку, з якими останній перебуваючи на свободі зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії шодо приховування слідів в вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків, які допитані у кримінальному провадженні у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні. Тривалий період служби ОСОБА_7 в органах Служби безпеки України свідчить про його тісні та міцні зв`язки з керівниками органів влади, правоохоронними органами, тому, у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може використовувати їх для впливу на свідків, а також з метою уникнення кримінального покарання іншим чином. Прокурор зазначає, шо діяльність обвинуваченого була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України - направлена на надання іноземній організації ФСБ РФ або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, а тому враховуючи те, шо на даний час триває війна з Російською Федерацією, перебуваючи на волі, може вчиняти нові кримінальні правопорушення на користь Російської Федерації.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 12 грудня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. І ст. 111 КК України, за вчинення йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна або без такої, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 може вживати заходів спрямованих на переховування від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Судом зауважено з посиланням на практику ЄСПЛ та Конституції України, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання, також судом було встановлено. що продовжують існувати ризики, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати протиправний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показів, наданих на досудовому розслідуванні, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинуваченому відкриті матеріали досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України із зазначеними анкетними даними свідків у даному кримінальному провадженні. Крім того, суд вважає слушними доводи, прокурора, стосовно ризиків, де зазначено, що злочинна діяльність ОСОБА_7 у вчиненні якої він обвинувачується, була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, направлена на надання іноземній організації ФСБ РФ, їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, а тому із врахуванням того, що на даний час триває війна, розпочата Російською Федерацією проти України, що свідчить про продовження існування ризиків, що перебуваючи на волі, обвинувачений може вчиняти нові кримінальні правопорушення. Судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні повнолітню доньку, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, має зареєстроване місце проживання, що у своїй сукупності свідчить про наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю із можливим покладенням інших обов`язків, а також визначити помірний розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а ухвала ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, тому рішення суду вважає несправедливим та упередженим.

Зазначає, що обвинувачений перебуває під вартою більше трьох років, при цьому клопотання прокурора містять одні й ті самі ризики, які були на початку розслідування, однак не враховано, що з сплином часу вказані ризики зменшились або зникли, що є об`єктивним процесом.

Вказує, що протягом трьох років сторона обвинувачення так і не може забезпечення доведення вини ОСОБА_7 , при цьому клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або визначення помірного розміру застави не задовольняються судом.

Зазначає, що клопотання прокурора про наявність заявлених ризиків, не підтверджено жодними доказами та документами та судом не було досліджено вказані прокурором документи та докази, тому вважає, що така систематична бездіяльність з боку суду порушує усталену практику ЄСПЛ.

Також вказує, що окрім тяжкості вчиненого злочину інших вагомих причин для тримання під вартою ОСОБА_7 у клопотанні прокурора не наведено, а посилання на ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведено.

Вважає, що заявлений ризик переховування від суду з огляду на тяжкість злочину та наявність підстав виїзду ОСОБА_9 до РФ є безпідставним, оскільки вважає, що покладення на ОСОБА_7 відповідних обов`язків унеможливить вказаний ризик. Окрім того, прокурором не наведено конкретних фактів наявності у обвинуваченого навиків переховування, а формальне зазначення про навички, якими може володіти ОСОБА_7 , не доводять реального існування ризиків переховування або втечі.

Також вважає недоведеним ризик впливу на свідків, оскільки свідками у справі є співробітники СБУ, на яких важко або взагалі неможливо чинити тиск, посилання на координацію спільних дій з іншим підозрюваним ОСОБА_10 є неможливим, оскільки останній перебуває в розшуку.

Також посилається на відсутність жодних аргументів щодо вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень, окрім інкримінування останньому злочину проти національної безпеки України, та таким чином посилається на порушення презумпції невинуватості, оскільки обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 не ухвалювався, тому вказаний ризик відсутній.

Окрім того, зазначає про зменшення заявлених прокурором ризиків зі сплином часу, оскільки обвинувачений знаходиться під вартою більше трьох років та перебування обвинуваченого під вартою перетворилося на свавільне позбавлення волі. Також судом не враховано особистості обвинуваченого та міцних соціальних зв`язків. Так, обвинувачений має дочку студентку, яка знаходиться на утриманні батьків, дружину, яка перенесла онкологічне захворювання, батьків похилого віку, а також має постійне місце проживання, від органів слідства та суду не переховувався, в розшук не оголошувався, а великий стаж роботи у СБУ оцінювався судом не як заслуга перед державою, а як досвід, який допоможе ухилитися від правосуддя.

Вважає що зміни у законодавстві, які зобов`язали суди обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та надали право судам не визначати розмір застави, не відповідають Конвенції та Конституції України, тому вважає, що суди мають право змінити запобіжний захід на домашній арешт або визначити помірний розмір застави.

Обвинувачений та прокурор про час та місце апеляційного розгляду повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги захисника за їх участю до суду апеляційної інстанції не направляли.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для подальшого його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, та ухвалив судове рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, направлених проти основ національної безпеки України, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить достатньо відомостей щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази та обставини, судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Надаючи оцінку ризику переховуватись від суду, необхідно зазначити, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, при цьому прокурором в обґрунтування клопотання зазначено, що дії обвинуваченого були спрямовані на надання іноземній організації ФСБ РФ або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України та зважаючи що на даний час триває війна з Російською Федерацією, ризик переховування є досить високий з огляду на інкриміноване ОСОБА_7 правопорушення та події, які відбуваються в країні.

Ризик впливу на свідків прокурором у клопотанні обґрунтовано також в повній мірі, оскільки свідки не допитані в судовому засіданні, а з огляду на особу обвинуваченого, який діяв спільно з іншими особами, один з яких перебуває в розшуку з якими він може спілкуватись та координувати їхні дії та маючи широке коло знайомств серед працівників правоохоронних органів, існує ймовірність чинити тиск на свідків.

Ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, також має місце, оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення спрямоване проти основ національної безпеки України, а на даний час триває війна РФ проти України, при цьому ОСОБА_7 вчиняючи інкримінований йому злочин, діяв в інтересах РФ, що на даний час залишається актуальних, тому існує ймовірність ОСОБА_7 продовжити дії спрямовані проти інтересів держави.

Посилання захисника на міцні соціальні зв`язки, наявність дружини та батьків похилого віку у обвинуваченого не може слугувати безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою внаслідок тривалого часу перебування його під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час, не можуть бути безумовною правовою підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому, не пов`язаного з триманням під вартою.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартоюОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: