1Справа № 335/1841/20 1-кп/335/401/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вознесенка, Мелітопольского району, Запорізької області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, з вищою освітою, працюючого командиром роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, яке підтримане потерпілим і визнане судом недоведеним.

Згідно з обвинувальним актом, який підтримав потерпілий ОСОБА_4 та не підтримав прокурор, змінивши обвинувачення в суді у зв`язку з встановленням в діях ОСОБА_5 іншого складу кримінального правопорушення, а саме передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а саме в перевищенні влади працівником правоохоронного органу, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування, при слідуючих обставинах.

ОСОБА_5 , обіймаючи відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 668 о/с від 12.07.2018 посаду командира роти № 2 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, перевищив надану йому законом владу працівника правоохоронного органу.

Відповідно до вимог статей 43,44 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський, попередивши особу, може застосувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення.

Так, 04.09.2019, приблизно о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на площі «Маяковського», що розташована на перехресті пр.Соборний та пр.Маяковського в м.Запоріжжя, використовуючи надану йому владу поліцейського та виконуючи обов`язки працівника поліції, через виниклу особисту неприязнь до ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що останній знає його, як працівника поліції, маючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи неправомірність своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, діючи всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, без попередження та відсутності законних підстав, діючи всупереч вимогам статей 43,44 Закону України «Про Національну поліцію» перевищуючи надану йому владу та повноваження працівника поліції, застосовуючи фізичну вплив (силу), наніс один удар кулаком правої руки та один удар лівої руки в обличчя ОСОБА_4 .

Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи свої умисні злочинні дії, схопив ОСОБА_4 за обидві руки та кинув з висоти власного зросту, від чого останній впав на спину, після чого ОСОБА_5 наніс останньому один удар правою взутою ногою в область обличчя.

В свою чергу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_5 являється працівником поліції, був позбавлений фактичної можливості захищатися від неправомірних дій останнього.

У результаті зазначених умисних неправомірних дій працівника поліції ОСОБА_5 ,, ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці лівої вушної раковини, що являються легкими тілесними ушкодженнями, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а також садна на задній поверхні грудної клітини, в ділянках шиї ліворуч та праворуч, крововилив в ділянці язика, що являються легкими тілесними ушкодженнями.

2.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні обвинувачення ОСОБА_5 за ст.365 ч.2 КК України не підтримав, в ході судового розгляду змінив обвинувачення у зв`язку з встановленням в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні підтриманого потерпілим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України не визнав, від давання показань відмовився.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, просив ухвалити виправдувальний вирок, визнати ОСОБА_5 невинуватим, пославшись на те, щовідповідальність за ст.365 КК настає лише за умови, що дії службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її владними чи службовими повноваженнями. 04.09.2019 року ОСОБА_5 перебував на вихідному дні, у цивільному одязі, без зброї та спеціальних засобів, тобто не виконував функції працівника правоохоронного органу, інкримінована подія сталася під час прогулянки його з дітьми. Сторона обвинувачення на цій підставі змінила обвинувачення ОСОБА_5 зі ст.365 ч.2 КК України на ч.2 ст.125 КК України, провадження за яким було закрито ухвалою суду від 26.01.2024, яка набрала законної сили. Заборона двічі притягувати особу до кримінальної відповідальності за одне і те саме кримінальне правопорушення передбачена ст.61 Конституції України, ст.19 КПК України. Крім того, захисник зазначив про недопустимість, як доказу, відео конфлікту, який надав слідчому потерпілий, оскільки не встановлено процесуальне джерело отримання відео, та відсутній оригінал відеозапису конфлікту, на недопустимість судово-медичних експертиз, оскільки експерт не досліджував оригінали медичних документів. Щодо слідчого експерименту з потерпілим, захисник вважає даний доказ неналежним, оскільки він не відтворює дії, обстановку, обставини події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно покази особи.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.365 КК України, надавши суду слідуючі показання. 04.09.2019 року о 18:10 на площі Маяковського в м.Запоріжжя він зазнав нападу працівником правоохоронного органу, поліцейським ОСОБА_5 , який наніс йому тілесні ушкодження, які призвели до короткочасного розладу його здоров`я, та спричинили йому матеріальну та моральну шкоду. Рішенням суду були визначені побачення з його спільною з колишньою дружиною - ОСОБА_7 дитиною, яка проживає окремо від нього та за згодою сторін було визначено місце побачень. Всі зустрічі з дитиною були не сумісні з моральними засадами в суспільстві, з боку матері дитини. Сім`я обвинуваченого були невдоволені численними постановами державного виконавця з приводу невиконання рішення суду про побачення з дитиною та порушеною з цього приводу кримінальною справою за невиконання рішення суду, та пред`являли йому всілякі претензії фінансового характеру. Перша зустріч з обвинуваченим відбулася в травні 2018 року, після того як він змусив матір дитини виконувати рішення суду про побачення його з дитиною, обвинувачений створював негативну обстановку, та всілякі перешкоди йому для спілкування з дитиною, але фізичного впливу не здійснював. В черговий раз 04.09.2019 року о 18:10 на площі Маяковського в м.Запоріжжя його дитину привела його колишня дружина ОСОБА_7 , з якою у нього склалися неприязні відносини, вона намагалися зірвати з нього окуляри. Відходячи від неї він бачив, як його колишня дружина комусь емоційно телефонує. Після цього її дзвінка прийшов обвинувачений ОСОБА_5 з дитиною, яка була в колясці. Обвинувачений був в цивільному одязі, в чорних штанях, чорних кросівках, в зеленій футболці. З його боку ніяких протиправних дій не було. Він забрав свою дитину (4-х річну ОСОБА_8 ), вони з дитиною відійшли метрів за 20 від фонтану. В той момент, коли він присів з дитиною на колінах, та вони роздивлялися на прилавках іграшки та розмальовки, він отримав удар в спину. Він підвівся, побачив нападника ( ОСОБА_9 ), якого він знав як працівника поліції, після чого він наніс йому один удар кулаком правої руки та один удар кулаком лівої руки в обличчя, після чого застосувавши прийом рукопашного бою, взявши його за обидві руки, кинув його на землю з висоти власного зросту. Коли він намагався підвестися, обвинувачений вдарив його правою ногою в грудну клітину, після чого злочинні дії обвинувачений припинив та миттєво втік, не надавши йому першої медичної допомоги. Він викликав оперативно-слідчу групу на 102 та повідомив про нападника та ким він працює. Після чого приїхала швидка допомога та патрульні поліцейські. Його доставили до 5-ї міської лікарні, оглянули лікарі, хірург зашив йому вушну раковину, яка була пошкоджена обвинуваченим, та в той же день він брав участь у слідчих діях на місці скоєння злочину. Після скоєного до нього підійшов хлопець з дівчиною та запропонували йому відео з їх телефону, яке він скопіював на свій телефон, виготовив на оптичний диск та надав слідчому.

3.Судові рішення, ухвалені за результатами судового провадження у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2023 року обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2023 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2023 року про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо нього скасовано, призначено новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2024 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності задоволено. Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження№0002122 в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України закрито, у звязку із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Судовий розгляд кримінального провадження№0002122 в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 чт.365 КК України, підтриманого потерпілим ОСОБА_4 , продовжений.

4. Докази, надані сторонами та досліджені в судовому засіданні.

Згідно з витягом з ЄРДР 05.09.2019 зареєстрований номер кримінального провадження 0002122 за заявою ОСОБА_4 про те, що 04.09.2019 о 20:33 у сквері Маяковського в м.Запоріжжя невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_4 . Правова кваліфікація ст.125 ч.1 КК України.

Відповідно до рапорту помічника чергового Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області зареєстрованого в ІТС 04.09.2019 № 24617, 04.09.2019 о 20:36 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 (лікар Тимчик) в 19-00 доставлений ОСОБА_4 , д/з: забій грудної клітини, забій, садна м`яких тканин голови, обличчя, відпущений, пояснює, що в 18-10 на пр.Маяковського біля фонтану побили невідомі.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.09.2019 року, 21 год 49 хв., ОСОБА_4 просив притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , яка замовила напад на нього з нанесенням тілесних ушкоджень та крадіжки приватного майна ОСОБА_10 .

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.09.2019 року, 21 год 40 хв., ОСОБА_4 повідомив про те, що 04.09.2019 приблизно о 18:10 годин ОСОБА_11 знаходячись на пр.Маяковського безпричинно спричинив йому тілесні ушкодження, і в ході яких у нього зник золотий хрест.

Згідно з протоколом огляду місця події від 04.09.2019 о 22:00 год. зафіксований огляд місцевості, яка розташована на площі Маковського в м.Запоріжжя біля фонтану, під час проведення огляду нічого не виявлено та не вилучено.

Згідно з листом Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 27.09.2019 ОСОБА_5 працює на посаді командира роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції № 6086 від 13.12.2017 затверджена посадова інструкція командира роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, з якою ознайомлений ОСОБА_5 під особистий підпис.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції № 668о/с від 12.07.2018 лейтенанта поліції ОСОБА_5 призначено командиром роти.

Згідно зі службовою характеристикою виданою командиром батальйону № 3 УПП в Запорізькій області ДПП НП України 27.09.2019, ОСОБА_5 за місцем служби характеризується позитивно.

Постановою слідчого від 05.09.2019 ОСОБА_4 визнано потерпілим.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 05.02.2020 за участю потерпілого ОСОБА_4 , який був зафіксований на диск, та відтворений в судовому засіданні, ОСОБА_4 повідомив про те, що 04.09.2019 о 18:10 год. він знаходився на пл.Маяковського в м.Запоріжжя разом зі своєю неповнолітньою донькою, 2015 року народження. В цей час знаходився навприсядки біля прилавку з дитячими товарами, держав на руках свою дитину. В цей час відчув сильний удар позаду в область шиї, спини та плеча, при цьому на манікені показав місця відчуття удару, нападника в цей час не бачив. Від удару впав на землю тілом. Після чого підвівся та зазнав один удар кулаком правої руки в ліву вушну раковину та один удар кулаком лівої руки в область правої скроні голови. В подальшому він намагався стримати нападника, взявши його обома руками за його руки, але нападник підійняв його та кинув його з висоти власного зросту на землю. Далі, він намагався піднятись з землі, та в цей момент зазнав удару правою ногою в область грудної клітини по центру. Більше ОСОБА_5 не зміг нанести удари, так як він відійшов ліворуч.

Згідно з заявою ОСОБА_4 16.09.2019 звернувся до слідчого про долучення до матеріалів кримінального провадження копій слідуючих документів.

Згідно з довідкою КНП «Міська лікарня № 9, ОСОБА_4 знаходився на амбулаторному лікуванні з 10.09.2019 по 12.09.2019 з діагнозом «рвана рана вушної раковини».

Відповідно до висновку спеціаліста № 559/с від 13.09.2019, рана в ділянці лівої вушної раковини у ОСОБА_4 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, садна на задній поверхні грудної клітини, в ділянках шиї ліворуч та праворуч, крововилив в ділянці язика у ОСОБА_4 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваним.

Згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.03.2018, яке набрало законної сили 02.04.2018 (усправі № 335/15400/17) позов ОСОБА_4 до ОСОБА_12 задоволено частково, усунуто перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_13 , встановлено спосіб участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дочки шляхом надання систематичних побачень з дитиною щосереди з 18-00 до 20-00 годин; щорічно, 20 липня брати участь у святкуванні дня народження ОСОБА_13 .

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_14 .

Згідно з постановою старшого державного виконавця Вознесенівського ВДВС від 19.03.2019 ВП № 56126042 на підставі виконавчого листа визначено час та місце побачення стягувача з дитиною.

Згідно з висновком експерта № 70/к від 05.02.2020 за даними з висновку експерта № 876 та з протоколу проведення 05.02.2020 року слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , можливість утримання тілесних ушкоджень (рани в ділянці лівої вушної раковини, садна задньої поверхні грудної клітки, садна в ділянці шиї праворуч, крововилив на правій бічній поверхні язика) за механізмом відображеним потерпілим під час слідчого експерименту не виключається.

Відповідно до висновку експерта № 88/к від 10.02.2020 за даними з висновку експерта № 876 та з протоколу огляду за участю потерпілого ОСОБА_4 від 07.02.2020, можливість утримання тілесних ушкоджень (рани в ділянці лівої вушної раковини, садна задньої поверхні грудної клітки, садна в ділянці шиї праворуч, крововилив на правій бічній поверхні язика) за механізмом відображеним потерпілим не виключається.

Згідно з висновком експерта № 876 від 22.10.2019 на підставі ухвали слідчого судді від 08.10.2019, за даними висновку спеціаліста № 559/с від 05.09.2019 у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження:рана в ділянці лівої вушної раковини; садна на задній поверхні грудної клітки, в ділянках шиї ліворуч та праворуч,крововилив в ділянці язикакваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого предмету (предметів); не виключається можливість утворення їх при умовах та обставинах зазначеним потерпілим у наданих даних.

Відповідно до листа заступника начальника Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 07.02.2020, « за графіком несення служби особового складу Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП на вересень 2019 року 04.09.2019 року командир роти № 2 батальйону № 3 УПП в Запорізькій області ДППстарший лейтенант поліції ОСОБА_5 був на вихідному дні».

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_15 у судове засіданні не з`явилися про час та місце судового засідання повідомлялися судом у встановленому законом порядку.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні 22.05.2024 року скориставшись своїм правом доводити провину обвинуваченого, відмовився від допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , та його відмова прийнята судом, та за його згодою змінений обсяг доказів, що підлягають дослідженню

5. Підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до приписів ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним у ст. 17 КПК України, зокрема: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

За вимогами ч. 3ст. 373 КПК, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, про що наголошується і вПостанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 365 КК України перевищенням влади або службових повноважень є умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

За частиною 2 ст. 365 КК настає відповідальність за перевищення влади, що супроводжувалося: а) насильством або погрозою його застосування; б) застосуванням зброї чи спеціальних засобів; в) болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями.

Отже, за ч. 2ст. 365 КК відповідальність настає за наявності всіх ознак злочину, передбачених ч. 1 ст. 365 КК, і хоча б однієї з кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 цієї статті, але за відсутності катування.

Як зазначив Верховний Суд України в п.3 Постанови від 26.12.2003 року № 15 «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» відповідальність за ст.365 КК України настає лише за умови, що дії службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її владними чи службовими повноваженнями. Якщо такого зв`язку не встановлено, дії винного за наявності до того підстав можуть кваліфікуватися за статтями названого Кодексу, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, власності, громадського порядку тощо.

Крім того, Верховним Судом України у постанові від 27.10.2016 року у справі №5-99кс16, зазначено, що за конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи, іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди - витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян - витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсацію шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи).

При цьому суд вважає, що у обвинувальному акті має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути належним чином підтверджено (в т.ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.

Однак, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_5 , в обвинувальному акті не зазначено про наявність чи відсутність завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам.

Суд оцінюючи докази обвинувачення встановив, що між потерпілим ОСОБА_4 , обвинуваченим ОСОБА_5 та колишньою дружиною потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_7 через виниклу особисту неприязнь до потерпілого, який у законний спосіб поновлював свої права у судових, виконавчих та правоохоронних інстанціях, щодо виконання рішення суду про побачення його з малолітнью дитиною, в один із днів, коли заплановано було побачення з дитиною, а саме 04.09.2019 року о 18 год. 10 хвилин, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_4 умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За встановлених обставин, прокурор змінив обвинувачення з ч.2 ст.365 КК на ч.2 ст.125 КК України. Ухвалою суду від 26.01.2024 року обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України за ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Судом встановлено, що 04.09.2019 року о 18:10 годин, ОСОБА_5 за графіком роботи був вихідний, перебував у цивільному одязі, без зброї та спеціальних засобів, тобто не виконував функції працівника правоохоронного органу, подія сталася під час його прогулянки з дитиною.

Тому, викладені фактичні обставини за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.365 КК України в обвинувальному акті, а саме про те, що 04.09.2019, приблизно о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на площі «Маяковського», що розташована на перехресті пр.Соборний та пр.Маяковського в м.Запоріжжя, використовуючи надану йому владу поліцейського та виконуючи обов`язки працівника поліції, через виниклу особисту неприязнь до ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що останній знає його, як працівника поліції, маючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи неправомірність своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, діючи всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, без попередження та відсутності законних підстав, діючи всупереч вимогам статей 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію» перевищуючи надану йому владу та повноваження працівника поліції, застосовував фізичну вплив (силу), відносно потерпілого ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів стороною обвинувачення в розпорядження суду не надано.

Судом не встановлено, що дії ОСОБА_5 04.09.2019 року о 18:10 годин на площі Маяковського в м.Запоріжжя були зумовлені службовим становищем і пов`язані з його владним чи службовим повноваженням поліцейського.

Твердження потерпілого ОСОБА_4 про те, що поліцейський за своїм статусом незалежно від посади, місцезнаходження і часу завжди повинен дотримуватись етичних норм, бути відповідальним перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, заслуговують на увагу, оскільки це є загальновідомим фактом та кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження, однак при ухваленні вироку суд вирішує чи містить діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа склад кримінального првопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Крім того, твердження потерпілого про те, що він зазнав нападу поліцейським спростовуються його ж поясненнями про особисту неприязнь обвинуваченого до нього, пов`язану з ініційованими ним тривалими судовими та виконавчими провадженнями, також при викладенні обставин після події потерпілий ОСОБА_4 в протоколах прийняття заяви потерпілого від 04.09.2019 року (т.1, а/с 22-26) зазначав, що відомий йому ОСОБА_16 наніс йому тілесні ушкодження, та не зазначав про те, що він зазнав нападу працівником правоохоронного органу.

Суд погоджується з захисником обвинуваченого про визнання недопустимим відеозапису події, диск з яким наданий потерпілим слідчому, зі слідуючих підстав.

Протокол огляду копії відеозапису на диску CD-R від 07.02.2020 (т.1, а/с 210-211), наданого потерпілим слідчому, та оптичний диск з відеофайлом суд вважає недопустимим доказом, оскільки оригінал відеозапису події відсутній, слідчий як доказ використав копію відеозапису надану потерпілим, без виконання вимог передбачених ч.4 ст.99 КПК України, щодо виготовлення слідчим копії, без залучення спеціаліста. Ч.1 ст.86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цимКодексом.

Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого про визнання протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого неналежним доказом, оскільки на думку суду він відповідає вимогам ст.240 КПК та узгоджується з показами потерпілого ОСОБА_4 , та дослідженими судом доказами.

Твердження захисника обвинуваченого про недопустимість судово-медичних експертиз, не ввливає на факт відсутності у кримінальному провадженні допустимих та достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, на виконання приписів ст. 62 Конституції України, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення того, що в діяннях обвинуваченого ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення за ч.2 ст.365 КК УКраїни, яке йому ставиться в провину, а тому обвинуваченого слід виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд .

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.365 КК України у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення та виправдати.

Речовий доказ: оптичний диск з відеофайлом наданий слідчому потерпілим ОСОБА_4 , - залишити в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30-ти днів з дня його проголошення:

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1