Справа № 126/1201/24
Провадження №11-сс/801/546/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 04.07.2024 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 від 08.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000092 від 08.04.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.

Обґрунтовуючи своє клопотання слідчий стверджує, що Гайсинською окружною прокуратурою на підставі рапорту прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_7 від 08.04.2024 № 24ВН-24 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 від 08.04.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за фактом самовільного зайняття шляхом розорювання та засівання невстановленими особами земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0404, загальною площею 36,6546 га, та :02:000:0406, загальною площею 9,6622 га, які розташовані за межами населеного пункту Луги неподалік села Куренівка Чечельницької територіальної громади Гайсинського району Вінницької області та входить до складу території Національного природного парку «Кармелюкове Поділля».

Під час проведення 07.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області огляду земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404, загальною площею 36,6546 га, установлено, що указана земельна ділянка площею 2 га розорана та на ній проростають посіви сільськогосподарської культури пшениці.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0404 загальною площею 36,6546 га, яка має код класифікації 17.00 Землі резервного фонду.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.04.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404 зареєстровано право власності за Чечельницькою селищною радою, та земельна ділянка в оренді чи іншому користуванні не перебуває (відсутні відомості про реєстрацію прав).

Відповідно до абзацу 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З огляду на вказане, у діях невстановлених осіб може мати місце самовільне захоплення шляхом розорювання та засівання частини земельної ділянки :02:000:0404 загальною площею 36,6546 га, яка відносяться до складу території Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та є особливо цінною землею.

Враховуючи, що під час огляду виявлено та зафіксовано наявність посівів на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0404 загальною площею 36,6546 га, яка повністю відносяться до складу території Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та яка перебуває у власності Чечельницької селищної ради, однак у користування для вирощування сільськогосподарських культур не передавалась, виникла необхідність у накладені арешту на зазначену земельну ділянку.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримала, посилаючись на обставини викладенні в клопотання та просила задовольнити.

Ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 04 липня 2024 року у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000092 від 08.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України - відмовлено.

В обґрунтування своїх висновків слідчий суддя вказав, що слідчим не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, матеріали клопотання не містять інформації щодо повідомлення будь-якій особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні. Не доведено значення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, і що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна призведе до втрати, знищення, відчуження майна, що завадить досягненню мети кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 04.07.2024 про накладення арешту на майно та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого повністю задовольнити.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя вдався до надмірно розширеного тлумачення відомостей, які повинні зазначатись у клопотанні про арешт. По суті за такого тлумачення, арешт майна з метою збереження речового доказу можливий лише при наявності особи, якій повідомлено про підозру, тобто встановлення обставини та докази які достатні для підозри особи.

Наразі досудовим розслідуванням установлюються особи, які здійснили самовільне зайняття земельної ділянки. Так, під час проведення 07.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області огляду земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404, загальною площею 36,6546 га, установлено, що указана земельна ділянка розорана та на ній проростають посіви сільськогосподарської культури пшениці.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0404 загальною площею 36,6546 га має код класифікації 17.00 Землі резервного фонду. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.04.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404 зареєстровано право власності за Чечельницькою селищною радою, та земельна ділянка в оренді чи іншому користуванні не перебуває (відсутні відомості про реєстрацію прав). Тому у діях невідомих осіб вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2

ст. 197-1КК України, а саме самовільне зайняття земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом вирощування на них сільськогосподарської культури - пшениці.

За таких обставин прокурор вважає, що клопотання про арешт майна та додані до нього копії документів відповідають вимогам ст. 171 КПК України, та під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено необхідність застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів та ризики щодо їх відчуження. Так як для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів повідомлення особа про підозру не є обов`язковою умовою.

Однак слідчий суддя, відмовляючи у накладенні арешту на майно, вказані питання не

врахував чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне рішення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_5 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

В судове засідання уповноважена особа на представлення інтересів Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області не прибула. Разом з тим, на електрону адресу суду надійшло клопотання Чечельницького селищного голови ОСОБА_8 про те, що Чечельницька селищна рада за даним провадженням вважає себе учасником кримінального провадження - третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а також особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а також іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, що передбачено п.п16-1 та 25 ч.1 ст.3 КПК України. Не заперечують щодо задоволення клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників провадження не надходило.

Заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника Селищної ради, враховуючи вимоги ч.1 ст.172, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності уповноваженої особи Чечельницької селищної ради, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню вказаного судовому розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із положень ст.131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст.132 КПК України визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000092 від 08.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.

Із фабули витягу з ЄРДР за правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 197-1 КК України випливає, що невстановленими особами здійснено самовільне зайняття шляхом розорювання та засівання земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0404, загальною площею 36,6546 га, та :02:000:0406, загальною площею 9,6622 га, які розташовані за межами населеного пункту Луги неподалік села Куренівка Чечельницької територіальної громади Гайсинського району Вінницької області та входить до складу території Національного природного парку «Кармелюкове Поділля».

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 09.05.2024, під час проведення 07.06.2024 огляду земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404, загальною площею 36,6546 га, установлено, що указана земельна ділянка розорана та на ній проростають посіви сільськогосподарської культури пшениці.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0404 загальною площею 36,6546 га, має код класифікації 17.00 Землі резервного фонду.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.04.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404 зареєстровано право власності за Чечельницькою селищною радою, в оренді чи іншому користуванні не перебуває (відсутні відомості про реєстрацію прав), в тому числі у користування для вирощування сільськогосподарських культур не передавалась.

Відповідно до абзацу 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь- які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Також відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як випливає із матеріалів клопотання, наразі по даному кримінальному провадженню здійснюється досудове розслідування, де об`єктом кримінально- протиправних дій є земельна ділянка, код класифікації якої 17.00 Землі резервного фонду та встановлюються особи, які здійснили самовільне зайняття земельної ділянки.

Оскільки метою використання самовільно зайнятих земельних ділянок у даному випадку є отримання майна - урожаю, таке майно є майном, набутим кримінально протиправним шляхом. А земельна як речовий доказ зберегла на собі сліди вчинення самовільного зайняття земельної ділянки.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що зазначена земельна ділянка, відповідно до вимог ч.1 ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що також зазначено у клопотанні слідчого та в поданій апеляційній скарзі прокурора.

У відповідності до ч.4 ст.172 КПК України під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право за клопотанням учасників розгляду або за власною ініціативою заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що слідчим суддею матеріали кримінального провадження за №0000092 від 08.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, які мають значення для вирішення питання про арешт майна не досліджувались.

Тому, з огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи вимоги ч.1 та ч.2 ст.170 КПК України щодо завдання та мети арешту, слідчий суддя при постановленні рішення не врахував, що не накладення арешту може призвести до перетворення або відчуження майна, а метою арешту є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

В клопотанні слідчого міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Разом з тим, при розгляді клопотання слідчий суддя не дотримався вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, згідно яким слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тому, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про достатність підстав для задоволення клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про арешт вказаного майна.

Також слушними є доводи апеляційної скарги прокурора, що законодавцем не визначено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів може накладатись виключно на майно підозрюваного та не пов`язує наявність доказів для підозри конкретної особи щоб вирішити питання про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Також відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Колегія суддів вважає, що арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку слідчого судді про відмову в задоволені клопотання про арешт майна земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0404, загальною площею 36,6546 га знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою необхідно задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 04.07.2024 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0404, загальною площею 36,6546 га, яка перебуває у комунальній власності та належить Чечельницькій селищній раді (), заборонивши до завершення кримінального провадження (досудового розслідування, судового розгляду) розпоряджатися та користуватися нею у будь-який спосіб (зміни права власності, перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на зазначене нерухоме майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3