Провадження №1-кп/761/2499/2024
В И Р О К

іменем України

25 липня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 12.01.2023 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тараща Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-21.09.2023 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення вироку становило суму 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень в дохід держави;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

І. Історія провадження.

21.11.2023 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 надійшов (вх. № 106703) обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000075, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2023 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 22.11.2023 у цьому кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Ухвалою суду від 20.12.2023 у цьому кримінальному провадженні призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

II. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 04.09.2022 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, за яке засуджений згідно вироку Дніпровського районного суду міста Києва, належних для себе висновків не зробив, та маючи не зняту і не погашену, у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний, корисливий злочин, за таких обставин.

Так, у ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, виник злочинний умисел направлений на умисне та повторне, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), який полягав у такому.

Встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до розробленого злочинного плану, направленого на заволодіння чужим майном, шляхом обману, використовуючи мережу інтернет, у месенджері Telegram створював і розміщував під своїм номером телефону НОМЕР_1 завідомо неправдиві оголошення про працевлаштування на роботу охоронцем в місті Києві, надання послуг з придбання кандидату на зазначену вакансію форменого одягу та допомоги в оформленні необхідних документів та дозволів для такої роботи, розміщував дописи на вказаних сторінках про наявність вакансії, вів смс-діалоги з клієнтами надаючи свій номер телефону НОМЕР_1 , за яким домовлявся про особисту зустріч, під час якої імітуючи процедуру працевлаштування, пошуку форменого одягу та допомоги в оформленні дозвільних документів для роботи, створював штучні умови для здійснення оплати за послуги, з метою отримання грошових коштів на власні банківські рахунки, шляхом їх перерахування від потерпілих та подальшого їх незаконного заволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне та повторне, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 12.09.2022, розмістив у месенджері Telegram під своїм номером телефону НОМЕР_1 оголошення про працевлаштування на роботу охоронцем в місті Києві, якої в дійсності не існувало. Після чого, 12.09.2022 потерпіла ОСОБА_6 відповіла на оголошення ОСОБА_3 який запропонував вести подальшу переписку за його номером телефону НОМЕР_1 , який потерпіла ОСОБА_6 надала своєму чоловіку ОСОБА_6 , який повідомив ОСОБА_3 , що бажає працевлаштуватися на зазначену посаду.

У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою увійти в довіру, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_6 про необхідність зустрітися з метою обговорення деталей працевлаштування на вакансію охоронця у місті Києві, вказавши адресу для зустрічі: АДРЕСА_3 .

Надалі, в ході зустрічі, 14.09.2022, приблизно о 14:40, за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , створюючи враження про справжність своїх намірів працевлаштувати ОСОБА_6 на роботу охоронцем у місті Києві, повідомив останньому про необхідність придбання форменого одягу та оформлення дозволу на зброю, вказавши про необхідність сплати за формений одяг грошові коштів у сумі 4000 гривень, за оформлення дозволу на зброю грошові кошти у сумі 2000 гривень, надавши ОСОБА_6 номер карткового рахунку НОМЕР_2 відкритого у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК" на власне ім`я, яким він фактично користується і до якого мав доступ.

Будучи введеним в оману, не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_3 - ОСОБА_6 14.09.2022, надав своїй дружині ОСОБА_6 номер карткового рахунку НОМЕР_2 та повідомив про необхідність перерахування на нього грошових коштів у сумі 4000 гривень за купівлю форменого одягу. Так, ОСОБА_6 , 14.09.2022, приблизно о 16 год. 47 хв., перебуваючи за адресою: місто Київ, площа Вокзальна, 2, за допомогою терміналу IBOX, перерахувала на картковий рахунок НОМЕР_2 , наданий ОСОБА_3 , належні їй грошові кошти в сумі 4000 гривень, в рахунок оплати за придбання форменого одягу її чоловіку ОСОБА_6 .

Тим самим, ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 спричинивши останній матеріального збитку у розмірі 4000 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на умисне та повторне, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), повідомив ОСОБА_6 про те, що йому необхідно здійснити оплату за оформлення дозволу на зброю грошові кошти у сумі 2000 гривень, надавши ОСОБА_6 номер карткового рахунку НОМЕР_2 відкритого у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на власне ім`я, яким він фактично користується і до якого мав доступ.

Будучи введеним в оману, не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_3 - ОСОБА_6 16.09.2022, надав своїй дружині ОСОБА_6 номер карткового рахунку НОМЕР_2 та повідомив про необхідність перерахування на нього грошових коштів у сумі 2000 гривень за оформлення дозволу на зброю, яка 16.09.2022, приблизно о 11 год. 04 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , перерахувала зі свого карткового рахунку НОМЕР_3 на банківський картковий рахунок НОМЕР_2 , наданий ОСОБА_3 , належні їй грошові кошти в сумі 2000 гривень, в рахунок оплати за оформлення дозволу на зброю її чоловіку ОСОБА_6 .

Тим самим, ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 , спричинивши останній матеріального збитку у розмірі 2000 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 27.12.2022, розмістив у месенджері Telegram під своїм номером телефону НОМЕР_1 оголошення про працевлаштування на роботу охоронцем в місті Києві, якої в дійсності не існувало. Після чого, 27.12.2022 потерпілий ОСОБА_7 відповів на оголошення ОСОБА_3 , який вів бесіду з номеру телефону НОМЕР_1 , якому ОСОБА_7 повідомив, що бажає працевлаштуватися на зазначену посаду.

У подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на умисне та повторне, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), з метою увійти в довіру повідомив ОСОБА_7 про необхідність зустрітися з метою обговорення деталей працевлаштування на вакансію охоронця у місті Києві, та вказав адресу для зустрічі: АДРЕСА_3 .

Надалі, в ході зустрічі, 28.12.2022, за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , створюючи враження про справжність своїх намірів працевлаштувати ОСОБА_7 на роботу охоронцем у місті Києві, повідомив останньому про необхідність придбання форменого одягу та оформленні військового квитка, вказавши про необхідність сплати за формений одяг грошові кошти у сумі 6400 гривень, та за оформлення військового квитка грошові кошти у сумі 2000 гривень, надавши ОСОБА_7 номер карткового рахунку НОМЕР_4 відкритого у АБ «УКРГАЗБАНК» на власне ім`я, яким він фактично користується і до якого мав доступ.

Будучи введеним в оману, не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_3 - ОСОБА_7 28.12.2022, о 17 год. 52 хв., перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_5 , перерахував зі свого карткового рахунку НОМЕР_5 на картковий рахунок НОМЕР_4 , наданий ОСОБА_3 , належні йому грошові кошти в сумі 6400 гривень, в рахунок оплати за придбання форменого одягу для роботи.

Тим самим, ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 спричинивши останньому матеріального збитку у розмірі 6400 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на умисне та повторне, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), повідомив ОСОБА_7 про те, що йому необхідно здійснити оплату за оформлення військового квитка грошові кошти у сумі 2000 гривень, надавши ОСОБА_7 номер карткового рахунку НОМЕР_2 відкритого у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на власне ім`я, яким він фактично користується і до якого мав доступ.

Будучи введеним в оману, не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , 29.12.2022, о 17 год. 40 хв., перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_5 , перерахував зі свого карткового рахунку НОМЕР_5 на банківський картковий рахунок НОМЕР_4 , наданий ОСОБА_3 , належні йому грошові кошти в сумі 2000 гривень, в рахунок оплати за оформлення військового квитка.

Тим самим, ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 спричинивши останньому матеріального збитку у розмірі 2000 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 30.05.2023, розмістив на сайті оголошень «OLX» повідомлення про працевлаштування на посаду водія, якої в дійсності не існувало, та вказав для зв`язку номер телефону НОМЕР_1 . Після чого, 09.06.2023 потерпілий ОСОБА_8 відповів на оголошення ОСОБА_3 , написавши йому у месенджері Viber, що бажає працевлаштуватися на зазначену посаду.

У подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на умисне та повторне, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), з метою увійти в довіру повідомив ОСОБА_8 про необхідність зустрітися з метою обговорення деталей працевлаштування на вакансію водія у місті Києві, та вказав адресу для зустрічі: АДРЕСА_6 .

Надалі, в ході зустрічі, 27.06.2023 за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_3 , створюючи враження про справжність своїх намірів працевлаштувати ОСОБА_8 на роботу водієм у місті Києві, повідомив останньому про необхідність оформлення страховки вартість якої складає 6200 гривень, та надав ОСОБА_8 номер карткового рахунку НОМЕР_6 відкритого у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на власне ім`я, яким він фактично користується і до якого мав доступ.

Будучи введеним в оману, не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , 27.06.2023, о 10 год. 09 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6 , перерахував зі свого карткового рахунку НОМЕР_7 на картковий рахунок НОМЕР_6 , наданий ОСОБА_3 , належні йому грошові кошти в сумі 6200 гривень, в рахунок оплати за оформлення страховки для роботи.

Тим самим, ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 спричинивши останньому матеріального збитку у розмірі 6200 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на умисне та повторне, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), 27.06.2023 ОСОБА_3 зі свого номеру телефону НОМЕР_1 на номер телефону ОСОБА_8 надіслав повідомлення про необхідність сплати грошових коштів у сумі 3000 гривень за оформлення приписного посвідчення, та надав ОСОБА_8 номер карткового рахунку НОМЕР_6 відкритого у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на власне ім`я, яким він фактично користується і до якого мав доступ.

Будучи введеним в оману, не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , 27.06.2023, о 14 год. 58 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6 , перерахував зі свого карткового рахунку НОМЕР_7 на картковий рахунок НОМЕР_6 , наданий ОСОБА_3 , належні йому грошові кошти в сумі 3000 гривень, в рахунок оплати за оформлення приписного посвідчення для роботи.

Тим самим, ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 спричинивши останньому матеріального збитку на загальну суму 3000 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

IІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

IV. Позиція сторін судового провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, зробив для себе висновки та просив суд суворо його не карати.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час судового розгляду підтвердили обставини, вчинених відносно них кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті. Крім того, підтвердили про те, що обвинувачений відшкодував їм заподіяну матеріальну шкоду.

Потерпіла ОСОБА_6 у судові засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань належним чином. Про причини неявки суд не повідомляла.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі та зазначив про те, що обвинувачений свою вину повністю визнав, щиро розкаявся та відшкодував потерпілим заподіяну їм матеріальну шкоду, однак, враховуючи, що обвинувачений є раніше судимою особою, належних висновків для себе не зробив, а тому просив суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, а також обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

V. Положення закону, якими керувався суд.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частини 3 та 4 статті 349 КПК України - суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 190 КК України, шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому, - карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 66 КК України пом`якшуючими обставинами, зокрема є щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

VІ. Висновки та мотиви суду.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які ним не оспорюються, є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушень, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому стороною обвинувачення кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Мотиви призначення покарання.

При призначенні ОСОБА_3 покарання за вчинені кримінальні правопорушення, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України, відповідно до яких юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає такі види основних покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, обмеження волі та позбавлення волі.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, які згідно приписів ст. 12 КК України, відповідно є нетяжкими (ч. 2 ст. 190 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, одруженого, за місцем проживання, який характеризується посередньо;

- обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 , а також добровільне й повне відшкодування завданих кримінальними правопорушеннями збитків потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене, обіцяв у майбутньому нічого протиправного не вчиняти.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

При призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час та після вчинення злочинних дій.

При цьому суд вважає, що покарання у виді штрафу, виправних робіт та обмеження волі призначено бути не може, оскільки вони не відповідатимуть ступеню тяжкості та обсягу вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень та його суспільній небезпеці, внаслідок м`якості, а також не відповідатимуть принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, та не будуть адекватними характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 вже призначалися покарання у виді громадських робіт та штрафу, проте зазначені покарання не мали належного виховного впливу на нього, оскільки після них, обвинувачений продовжив вчиняти умисні кримінальні правопорушення (вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 30.09.2022 за ч. 1 ст. 190 КК України у справі № 755/9657/22, яким призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, та які повністю відбутті 06.06.2023; вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21.09.2023 у справі № 755/10254/23 за ч. 2 ст. 190 КК України, яким призначено покарання у виді штрафу).

За наведених обставин, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких злочинів, характеру злочинних діянь та їх обсягу, з огляду на особу винного, який є раніше судимою особою за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Слід зазначити, що з огляду на наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття та добровільне й повне відшкодування збитків, суд обирає покарання у виді позбавлення волі не у максимальних межах.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України суд не знаходить, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, однак належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисні злочини, суспільно корисною працею не займався, що свідчить про його відверте небажання стати на шлях виправлення та характеризує його з негативного боку, вказує на схильність до неправомірної асоціальної поведінки.

Як вже встановлено судом, обвинувачений 21.09.2023 Дніпровським районним судом міста Києва засуджений до покарання у виді штрафу, який на цей час є несплачений, а тому згідно кримінально-процесуального закону, зазначений вирок підлягає самостійному виконанню.

Слід зазначити, що судом надавалося ОСОБА_3 достатньо часу для надання відомостей про повне або часткове погашення штрафу, проте судом жодних відомостей не було отримано.

Враховуючи вищевикладене, саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

До набрання вироком законної сили, суд вважає необхідним обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили, обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21.09.2023 у справі № 755/10254/23 за ч. 2 ст. 190 КК України, яким засуджено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення цього вироку становило суму 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень - виконувати самостійно.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-DVD-R диск з написом « ОСОБА_3 » - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-DVD-R диск з написом «3902» - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки «Apple Iphone 8 Plus», чорного кольору, в силіконовому чохлі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_8 , з встановленою сім-карткою оператора «Lifecell» (квитанція № 775/SHEV_ZAGAL/2023/133010/1) - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1