Справа№534/2117/24
Провадження №1-кп/534/228/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000448 від 07.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Комсомольськ (нині м. Горішні Плавні), Полтавської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працюючий, не є військовозобов`язаним, не має інвалідності, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично перебуває в умовах ДУ «ПУВК (№23)», раніше не судимий,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И В:

07.07.2024 близько 00 год. 05 хв., ОСОБА_4 , перебував біля квартири АДРЕСА_2 , разом з раніше знайомим ОСОБА_6 . У цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стався конфлікт на ґрунті особистої неприязності, у ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , наніс два удари ножем з ручкою з полімерного матеріалу чорно-червоного кольору, в область грудної клітини зліва потерпілого ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта № 1014 від 20.08.2024, при судово медичній експертизі у ОСОБА_6 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

а) непроникаючого одиночного колото різаного пошкодження грудної клітини зліва, з пораненням м`яких тканин, яке утворилося від дії колюче ріжучого предмету, можливо і при ударі ножем та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

б) проникаючого одиночного поранення грудної клітини зліва, яке проникає в черевну порожнину, з пошкодженням малого сальника та брижі попереково ободової кишки, яке утворилось від дії колюче ріжучого предмету, можливо і при ударі ножем та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час отримання.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Суд рахує, що визнання вини ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи, ним не оспорюються, тому, відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є доведеною повністю.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд рахує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до довідки наданої КНП «ЛІЛ м. Горішні Плавні» обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, відсутність претензій потерпілого до обвинуваченого.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

У судовому засіданні прокурор просив суд ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. До вступу вироку у законну силу залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та вирішити питання речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Захисник у судовому засіданні просив суд про призначення обвинуваченому покарання без його ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України - відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, протягом якого обвинувачений буде перебувати під наглядом уповноваженого органу з питань пробації, І зможе отримувати у разі необхідності консультативну, психологічну та іншу допомоги, тобто комплекс необхідних заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки та формування соціально сприятливих змін особистості, або призначення більш м`якого покарання відповідно до ст. 69 КК України, не пов`язаного із позбавленням волі.

Обвинувачений у судовому засіданні вину визнав та щиро каявся.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не є небезпечним для суспільства, йому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі з випробувальним строком. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою: «Подолання агресивної поведінки».

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, у зв`язку з чим покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти у залі суду негайно.

Речові докази по справі:

відрізок марлі зі слідами РБК, ганчірка коричневого кольору з абстракцією зі слідами РБК, зіскоб РБК, флісова кофта коричневого кольору зі слідами РБК, шорти синього кольору у рожево-блакитну смужку зі слідами РБК, шльопани (капці) чорного кольору, предмет ззовні схожий на ніж з ручкою з полімерного матеріалу чорно-червоного кольору з плямами РБК, поліетиленовий пакет з написом «Атб» з плямами РБК, які зберігаються в камері зберігання речових доказів відділу поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_7