Справа № 132/3137/18
Провадження №11-кп/801/941/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000435 від 09.08.2018 за апеляційною скаргою прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 10.06.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого:

23.09.2004 Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

09.11.2004 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

30.01.2006 Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 03.05.2006 до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

19.06.2009 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

23.05.2015 Теплицьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

25.09.2018 Гайсинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

02.02.2022 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

27.05.2022 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

03.10.2022 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

04.10.2022 Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

07.06.2023 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 8 місяців позбавлення волі;

29.02.2024 Березанським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі;

06.05.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, на підставі ч.1, 4 ст. 70 КК України до 5 років 10 місяців позбавлення волі,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного за дани вироком та за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2024, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 11 (одинадцяти) місяців позбавлення волі.

В строк покарання, остаточно призначеного за даним вироком, зараховано ОСОБА_7 покарання, частково відбуте ним за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2024.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту постановлення даного вироку, тобто 10.06.2024.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , в червні 2018, у вечірній час прийшов до домогосподарства свого товариша ОСОБА_10 , що за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домогосподарства, побачив неподалік вхідних дверей будинку під стіною велосипед. В подальшому, ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення крадіжки з корисливих мотивів, переслідуючи корисливий мотив, направлений на крадіжку чужого майна, діючи умисно, з метою незаконного особистого збагачення, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, вчинив крадіжку велосипеда марки «Ardis 29», що належить ОСОБА_11 та вартість якого, згідно довідки вартості, виданої ФОП « ОСОБА_12 », складає 1900 грн. Після чого, з викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_11 на суму 1900 грн.

Такі дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок. Прокурор вказує, що суд, призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КПК України, мав врахувати покарання за попереднім вироком Гайсинського районного суду від 25.09.2018 щодо обвинуваченого та зарахувати у строк відбування покарання відбуте покарання за попередніми вироками.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який був присутнім в судовому зсіданні в режимі відеоконференції, та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які не заперечили проти вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 185 України, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи наведені прокурором в апеляційній скарзі про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Так, відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після

постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне

правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення якого

ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, скоєно ним в червні 2018, тобто до засудження останнього вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.09.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення в даному кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому остаточного покарання з врахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2024, з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Проте судом не застосовано вказану норму кримінального закону до покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Гайсинського районного суду від 25.09.2018.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 , суд не звернув увагу на те, що хоч покарання за попереднім вироком від 25.09.2018 обвинувачений і відбув, проте для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень мають значення саме призначені попередніми вироками засудженому покарання.

Саме до таких висновків щодо необхідності врахування покарання,

призначеного за усіма попередніми вироками при призначенні особі

остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, дійшла об`єднана

палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі

No 760/26543/17.

Крім цього, оскільки ОСОБА_7 відбув покарання за попереднім

вироком Гайсинського районного суду від 25.09.2018 у виді 1 року позбавлення волі, тому цей строк підлягав зарахуванню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України, як відбута частина покарання за попереднім вироком, що не зроблено Бершадським районним судом Вінницької області.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним

застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Вимогу прокурора про постановлення нового вироку колегія суддів вважає безпідставною, адже неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не має наслідком погіршення його становища, а тому відсутні підстави для постановлення нового вироку.

Враховуючи наведене, вирок суду необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 10.06.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначеного цим вироком та за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2024 та покарання, призначеного за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.09.2018, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 11 (одинадцять) місяців позбавлення волі.

У строк відбування покарання ОСОБА_7 зархувати повністю відбуте покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.09.2018 та частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2024.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4