Справа № 639/2128/22
провадження № 1-в/632/276/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року місто Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Лозівського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердичев Житомирської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, засудженого 04 серпня 2022 року Жовтневим районним судом міста Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2022 року ОСОБА_3 був засуджений вироком Жовтневого районного суду міста Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин.

Начальник Лозівського РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області звернулась до суду з клопотанням (поданням) про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 80 КК України, у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано впродовж двох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно із ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Оскільки на даний час відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Враховуючи викладене, орган пробації звернувся до суду з клопотанням (поданням) про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Прокурор та начальник Лозівського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

При цьому начальник територіального органу пробації подання підтримала.

Прокурор проти задоволення подання не заперечує.

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Так, судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Харкова від 04 серпня 2022 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин.

Вирок набрав законної сили 06 вересня 2022 року.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, ч. 3 ст. 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У ч. 4 ст. 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. При цьому, обов`язковою умовою для такого звільнення є те, що засуджений у межах періоду, зазначеного у ст. 80 КК України, не вчинить нового злочину.

Одним із видів покарання є громадські роботи (п. 4 ч. 1 ст. 51 КК України), які у розумінні ст. 56 КК України є особливою формою державного примусу, що застосовується судом від імені держави з урахуванням принципу необхідності і достатності до особи, винної у вчиненні злочину, та полягають у виконанні у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, є злочином.

Особа визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт), матеріали провадження не містять та суду не надано.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного йому за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт само по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Дослідивши матеріали надані в обґрунтування клопотання (подання), враховуючи викладене вище, те, що вирок відносно засудженого ОСОБА_3 , який набрав законної сили 06 вересня 2022 року, не був виконаний на протязі більше ніж двох років, у тому числі з тих причини, що засуджений з 31 липня 2022 року по теперішній час перебуває у реабілітаційному центрі закритого типу, є особою з інвалідністю третьої групи, потребує постійного хірургічного нагляду, на протязі цього строку не ухилявся від відбування покарання, та не вчинив нового злочину, суд доходить переконання про можливість та доцільність звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання (подання) начальника Лозівського РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду міста Харкова від 04 серпня 2022 року за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя:ОСОБА_1