Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8748/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000885 від 19.04.2024, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000885, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, за версією органу досудового розслідування, 21.06.2022 до ОСОБА_4 зателефонував знайомий ОСОБА_5 та у ході телефонної розмови попросив позичити йому 100 тис. доларів США та зобов?язувався повернути вказані грошові кошти у повному розмірі до грудня 2023 року, на що ОСОБА_4 погодилась.

22.06.2022 у приміщенні холу Конгресно-виставкового центру «Парковий», що знаходиться за адресою: Паркова дорога, 16а , у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 передала ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 105 000 доларів США та останній у розмові підтвердив своє зобов?язання повернути вказані грошові кошти до грудня 2023 року. На даний час ОСОБА_9 вищевказані грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки ОСОБА_4 не відповідає. Такі дії орган досудового розслідування попередньо кваліфікує як шахрайство під видом цивільно правових відносин.

В ході оперативного супроводження кримінального провадження, співробітниками ВКП Подільського УП ГУНП у м. Києві в результаті проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що безпосередньо до вчинення даного кримінального правопорушення ймовірно причетний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, слідчим СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва, 13.07.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

У органу досудового слідства є підстави вважати, що автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 може бути предметом вчинення протиправного діяння та має суттєве значення для даного провадження, може надати можливість стороні обвинувачення довести факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 .

На думку органу досудового розслідування автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 відповідає критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, оскільки був використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди. У клопотанні ставиться питання про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом.

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у судове засіданні не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, написав заяву про розгляд без його участі, просив в задоволенні клопотання відмовити, мотивуючи тим, що автомобіль «Toyota Camry» не належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_10 , а перебуває в його користуванні на підставі договору прокату.

Представник власника майна ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 в заяві на адресу суду просила розгглянути клопотання в її відсутність та відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали, що обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Як встановлено слідчим суддею, що слідчим СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва, 13.07.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

При цьому встановлено, що даний транспортний засіб не належить ОСОБА_10 , а лише перебувавав в його користуванні на підставі договору прокату легкового автомобіля.

Слдічий суддя враховує, що метою накладення арешту на вилучене майно у клопотанні зазначено те, що автомобіль може бути засобом та знаряддям вчинення злочину, має безпосереднє відношення до злочинної діяльності, і в подальшому може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні.

Разом з тим, у клопотанні жодним чином не обґрунтовано, що зібрані матеріали досудового розслідування вказують на те, що вилучене майно - автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Накладення арешту на майно - автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , за відсутністю передбачених для цього підстав, може порушити права власника на вільне використання своєї власності, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод.

У клопотанні відсутні достатні відомості, на підставі яких можна було б дійти висновку про співмірність заходів забезпечення кримінального провадження із потребами досудового розслідування у кримінальному провадженні. Вказані прокурором у клопотанні доводи, на думку слідчого судді, не є правовою підставою для арешту майна у кримінальному провадженні, а потреби досудового розслідування можуть бути задоволені у інший, менш обтяжливий для власника спосіб.

Прокурором не наведено достатніх правових і фактичних підстав для необхідності накладення арешту на майно.

Враховуючи викладене вище, слідчий суддя не вбачає наявності підстав вважати, що вказане майно - автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи в сукупності надані сторонами провадження докази на підтвердження власних позицій, слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування стороною обвинувачення не доведено необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно. За вищевикладених обставин клопотання прокурора про арешт майна задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 167, 168, 170-173, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000885 від 19.04.2024, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_14