Справа № 185/4677/24
Провадження № 1-кп/185/795/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2024 року м. Павлоград
Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_4 ,
її представника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, працюючого ДПР № 6 ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -
Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.
Починаючи з 2014 року ОСОБА_6 став спільно проживати з ОСОБА_8 , та її донькою від першого шлюбу - потерпілою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Згодом ОСОБА_6 та ОСОБА_8 уклали шлюб, стали подружжям. В 2016 році сторони у шлюбі народили дитину та усі разом стали проживати за адресою: АДРЕСА_1 .
28.02.2023 року, о 05.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання в спальній кімнаті вказаного будинку, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 являється малолітньою особою, усвідомлюючи суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення, посягаючи на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої, скориставшись тим, що мешканці будинку відпочивали в інших кімнатах, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов до спальної кімнати вищезазначеного будинку, де в цій кімнаті на ліжку спала його падчерка ОСОБА_4 .
Після цього, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що вона є малолітньою, підійшов до ліжка, на якому спала малолітня ОСОБА_4 , сів поруч з нею та почав вчиняти розпусні дії сексуального характеру, а саме гладити долонею її сідниці, чим вчинив розбещення малолітньої.
Від вказаних дій ОСОБА_6 , малолітня ОСОБА_4 прокинулась та усвідомивши, що відносно неї вчиняються розпусні дії, що мають сексуальний характер, злякавшись подальших дій ОСОБА_6 , почала крутитися та вдавати, що прокидається. Від зазначених дій малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_6 покинув спальню кімнату.
В результаті вчинення злочинних дій ОСОБА_6 на теперішній час потерпіла ОСОБА_4 виявляє психічний розлад у формі адаптації з порушенням емоцій і, як наслідок, у останньої виявлені ознаки психотравмуючих факторів, які спричинили виникнення у ОСОБА_4 інтенсивних психічних страждань та виражених негативних емоційних переживань, які уражають її соціальну сутність, руйнівним чином впливають на психічний розвиток та благополуччя потерпілої ОСОБА_4 . Діагностований у ОСОБА_4 психічний розлад у формі адаптації з порушенням емоцій перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням відносно неї кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду провадження свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України не визнав, та дав показання про те, що починаючи з 2014 року він став спільно проживати з ОСОБА_8 , та її малолітньою донькою від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Згодом вони з ОСОБА_8 уклали шлюб. Від шлюбу в 2016 році народилася дитина. З 2019 році вони всі разом, вчотирьох, стали проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Відносини між усіма членами родини були добрі. Потерпіла називала його батьком. Ніяких розпусних дій в період спільного проживання однією сім`єю щодо ОСОБА_4 він не вчиняв і не мав цього на меті. Потерпіла є донькою його теперішньої дружин від першого шлюбу і, оскільки, він виховує її з 2014 року та вважає своєю рідною донькою. 28.02.2023 року він дійсно вчинив дії, які обвинувачення помилково вважає розпусними. Наголошує, що в той день, коли він декілька разів погладив потерпілу по сідниці в час, коли вона спала, він керувався батьківськими почуттями. Його дії не мали характеру розпусних, направлених на розбещення малолітньої та взагалі тривали декілька секунд.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт проживання на протязі тривалого часу однією сім`єю з обвинуваченим, зі своєю матір`ю та сестрою по матері - ОСОБА_10 , 2016 р.н.
На початку з вітчимом у них склалися добрі відносини, а пізніше вже ні.
Під час спільного проживання вітчим, починаючи з того часу, як їй було лише 6 років, у період часу з 16 року по 14 березня 2023 року, вночі приходив нетверезий до її кімнати та мацав її своїми руками через одяг і білизну.
У лютому 2023 року вночі вона прокинулась, оскільки вітчим мацав її своїми руками через одяг і білизну, злякавшись подальших дій вітчима, вона почала крутитися та вдавати, що прокидається, після чого він пішов.
В березні 2023 року вночі вона знов прокинулась, оскільки вітчим мацав її своїми руками через одяг і білизну. Злякавшись подальших дій вітчима вона почала крутитися та вдавати, що прокидається, після чого він пішов з кімнати, де вона спала.
Законний представник потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що у нього від першого шлюбу є дочка ОСОБА_9 . В кінці липні 2023 року ОСОБА_11 приїхала до них в гості та повідомила, що хоче мешкати з нами, оскільки у неї з матір`ю та вітчимом погіршилися відносини.
Про вчинення вітчимом розпусних дій його донька йому не повідомляла, про це він дізнався від своєї нинішньої дружини, які стало все відомо від психолога.
Йому відомо, що ОСОБА_11 неодноразово виявляла бажання сходити до психолога. 10.11.2023 року його дружина відвела ОСОБА_11 до психолога. Після сеансу, його дружину покликали до кабінету та психолог повідомив її, що ОСОБА_11 перебуває у депресивному, що зі слів ОСОБА_11 відносно неї було вчинене сексуальне насильство з боку її вітчима. Пізніше, коли дружина йому все розповіла, ОСОБА_11 почала розповідати, що ще змалечку вона була піддана розбещенню з боку свого вітчима, що виражалось у торканні її тіла та статевих органах. Це відбувалось вночі, саме тоді коли ОСОБА_11 спала та прокидалась він непристойних дотикань та мацання її статевих органів вітчимом. В березні 2023 року ОСОБА_11 розповіла про дії вітчима матері, однак остання їй не повірила.
Вважає, що донька говорить правду.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду показала, що з обвинуваченим мешкає однією сім`єю, відносини з ним добрі. Потерпіла ОСОБА_5 - її дочка, відносини з нею погіршилися, а наразі вони зовсім зіпсувалися і вони не спілкуються між собою. Це все відбулося після того, як потерпіла переїхала жити до свого батька, з яким не спілкувалася все дитинство.
Зараз дочка мешкає зі своїм рідним батьком, а з нею не спілкується.
До квітня 2023 року потерпіла обвинуваченого називала батьком, а потім перестала. Особисто при ній ніяких сварок не відбувалось, але погіршення відносин вона обумовлює тим, що обвинувачений проявляв контроль за поведінкою потерпілої, вимагав від неї дисципліни, старання у навчанні, допомоги по хатнім справам, контролював час її прогулянок та повернень додому, використання мобільного телефону, відвідування гуртків, тощо.
До 2023 року дочка зі своїм батьком взагалі не спілкувалась, або спілкувалася дуже рідко, хоча вона не заважала їм спілкуватись. Рідний батько потерпілої не проявляв до неї інтересу, не виявляв піклування, лише платив аліменти.
Вважає, що колишній чоловік налаштовує доньку проти обвинуваченого, оскільки між нею та батьком потерпілої є майнові спори. На її переконання, після оформлення регресу, аби не платити аліменти, батько потерпілої налаштував потерпілу проти них, переманив жити до себе, та користуючись такою ситуацією, згодом, звернувся до неї з позовом про сплату аліментів. Тепер вона платить аліменти своєму колишньому чоловіку, який ніколи не приймав участь у житті та вихованні потерпілої.
Додала, що у їхньому житті був випадок, коли обвинувачений після вживання алкоголю ліг поруч з ОСОБА_11 та приобійняв її, однак вона зразу відвела ОСОБА_12 в іншу кімнату. Приблизно в березні 2023 року дочка їй сказала, що вітчим її домагався. Після почутого вони разом з ОСОБА_12 обговорили ситуацію. Останній заперечував такий факт, але вибачився перед донькою.
Стверджує, що за наявності системних домагань та вчинення розпусних дій сексуального характеру з боки її чоловіка відносно доньки вона б знала про це. Також про подібні випадки знали б бабуся, сестра потерпілої, її тітка, оскільки з вказаними особами потерпіла мала близькі стосунки та тісно спілкувалася.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду показала, що вона перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_5 з 2016 року та по теперішній час. У її чоловіка від першого шлюбу є дочка ОСОБА_9 . В липні 2023 року ОСОБА_11 приїхала до нас в гості та повідомила, що хоче мешкати з нами, оскільки вітчим ОСОБА_14 її ображає, принижує її честь та гідність як дитини та людини. На такі випадки матір не реагує, її не захищає. Вони погодились та ОСОБА_11 почала мешкати з ними. Також ОСОБА_11 неодноразово виявляла бажання сходити до психолога. 10.11.2023 року вона відвела ОСОБА_11 до психолога. Після сеансу її покликали до кабінету та психолог повідомив її, що ОСОБА_11 перебуває у депресивному стані та у неї підвищена тривожність, яка пов`язана з наслідками її проживання з матір`ю та вітчимом, а також вона має суїцидальні нахили. Також, психолог повідомив їй жахливу інформацію, а саме, що відносно ОСОБА_11 було вчинене сексуальне насильство з боку її вітчима. ОСОБА_11 почала розповідати, що змалечку вона була піддана сексуальним збоченням свого вітчима, що виражалось у торканні її тіла та статевих органах. Це відбувалось вночі, саме тоді коли ОСОБА_11 спала та прокидалась він непристойних дотикань та мацання її статевих органів вітчимом. Після чого ОСОБА_14 відразу покидав її спальню та робив вигляд, що нічого не відбувається. В березні 2023 року ОСОБА_11 розповіла про дії вітчима матері, однак остання їй не повірила.
Вони з чоловіком вирішили звернутись до поліції, щоб вітчим поніс покарання на яке заслуговує.
Додала, що у ОСОБА_11 є тринадцятирічна сестра ОСОБА_15 , з котрою вона перебуває у гарних та довірливих відносинах, та яка знає про ситуацію, що склалась у житті ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні суду показала, що вона працює лікарем психіатром ІНФОРМАЦІЯ_3 . Потерпілу знає, оскільки остання приходила до неї з мачухою на прийом. Під час прийому потерпіла повідомила, що коли жила з вітчимом, в період з шести до тринадцяти років, той вчиняв відносно неї розпусні дії сексуального характеру. На прийом вона приходила тільки один раз. Вона встановила діагноз у потерпілої легкий депресивний епізод. ОСОБА_17 була ініціатива звернення до неї вона не знає. Більше вони до неї не зверталися
Неповнолітній свідок ОСОБА_18 , яка була допитана судом у присутності свого законного представника в судовому засіданні показала, що потерпіла є її двоюрідною сестрою, стосунки у них добрі. Обвинуваченого знає, як чоловіка своєї тітки, стосунки з ним також добрі.
28 лютого 2023 року о 05.00 год. сестра у одному з месенджерів повідомила їй, що обвинувачений прийшов з роботи та торкався її сідниць, коли вона спала: один раз у верхній частині тіла, а другий - у нижній частині.
Також згодом сестра скаржилася їй на те, що у неї зі своїми батьками зіпсувалися відносини, мають місце конфлікти, суперечки, тощо, оскільки вітчим вимагав від неї дисципліни та допомоги у господарстві і вихованні молодшої сестри.
Спілкувалася вона з сестрою часто, майже через день. Але будь-якої тривожності чи перепадів у настрої потерпілої вона не помічала.
Категорично заперечувала позицію потерпілої з цього питання та запевнила, що про наявність у житті сестри таких же, подібних випадків остання їй ніколи не розповідала. В цій частині потерпіла, на її думку, говорить неправду. Також потерпіла говорить неправду, коли намагається її схилити до того, аби вона повідомила, що і відносно неї особисто обвинувачений вчиняв подібні дії.
Додала, що вони з сестрою доволі близькі у стосунках, тому, як що були б інші випадки її домагання чи розбещення з боку вітчима, то сестра їй про це б розповіла, як зробила це 28.02.2023р.
Свідок ОСОБА_19 , в судовому засіданні суду показала, що обвинуваченого знає, як чоловіка сестри, стосунки з ним добрі. Потерпіла ОСОБА_9 є її племінницею та похресницею. На початку 2023 року її донька ОСОБА_18 , яка є сестрою потерпілої, розповіла їй, що обвинувачений ліз до Віки, вчиняв відносно неї розпусні дії. Зазначена інформація щодо цього випадку була підтверджена у такий спосіб. Коли її донька розмовляла по мобільному телефону з потерпілою, і телефон був на гучному зв`язку, вона почула, як потерпіла розповідала, що вітчим ліз до неї, гладив по сідницях і що вона про цей випадок розповіла своїй матері.
Додала, що про інші подібні випадки, а тим паче про те, що вказані випадки мали місце починаючи аж з 2016 року - їй нічого не відомо. Її донька та потерпіла сестри. Мають добрі відносини та тісно спілкуються з самого народження. Вважає, що якби аналогічні випадки мали місце раніше, то про це знала б і її донька, і вона сама.
На її переконання потерпіла говорить явну неправду, коли стверджує, що подібні дії обвинувачений вчиняв і щодо її доньки Софії, і що ОСОБА_15 , начебто, сама їй про це повідомляла.
Переконана, що через розлучення, наявність майнового спору, стягнення аліментів, тощо, між матір`ю та батьком потерпілої склалися неприязні стосунки, в зв`язку з чим батько потерпілої налаштовує потерпілу проти свого вітчима ( обвинуваченого)
Свідок ОСОБА_20 теща обвинуваченого показала суду, що і з обвинуваченим, і з потерпілою у неї були добрі стосунки.
З п`яти років потерпіла її онука, проживала з матір`ю та вітчимом. Батько потерпілої після розлучення з іі матір`ю не приділяв уваги вихованню, навчанню доньки, та не цікавився її долею. Під час того, коли потерпіла приїжджала до неї погостювати, вона з дідом водили її, аби вона побачила свого батька, яки жив з ними в одному районі.
З серпня 2023 року онука перестала з нею спілкуватися з невідомих причин. Згодом, в поліції вона дізналася про кримінальне провадження відносно свого зятя вітчима онуки.
Вважає, що її онука схильна до того, аби вигадати та сказати неправду. З самого дитинства вона називала вітчима батьком, але коли останній став вимагати від неї дотримуватися порядку, дисципліни, допомагати по господарству та сварити її за неслухняність, між ними виникли неприязні відносини і онука перейшла жити до свого батька, який за минулих часів взагалі не приймав участь у її житті та вихованні.
Крім наведених вище показань винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні 28.02.2023року інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується такими письмовими доказами.
Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 14 листопада 2023 року, згідно якого 14.11.2023 року прийнято заяву ОСОБА_5 , який повідомив про те, що в період з 2014 року по березень 2023 року ОСОБА_6 вчиняв розпусні дії щодо його малолітньої дочки ОСОБА_9 .
Копією свідоцтва про народження потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Протоколом огляду предмету від 14.11.2023 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон потерпілої ОСОБА_4 .
Під час огляду у вказаному телефоні застосунку «Телеграм», була виявлена переписка з контактом « ОСОБА_15 » та виявлені SMS повідомлення, які надсилалися від ОСОБА_9 на адресу її сестри ОСОБА_21 .
Аналіз змісту вказаних повідомлень вказують на те, що з початку 2023 року потерпіла скаржилася своїй сестрі - ОСОБА_22 на не належний, на її думку, догляд за нею з боку батьків, погіршення стосунків з ними, ігнорування батьками її потреб щодо купівлі одягу, косметики, інших речей, виказувала невдоволення залучення її до господарських справ, до догляду за меншою сестрою, висловлювала обурення з приводу існуючої в родині заборони на користування нею телефоном після 19.00 год., відсутність кишенькових коштів, лімітованого часу на прогулянки й т.і.
При цьому, переписка між вказаними особами саме за 28.02.2023року, близько 05.00год., містить скарги потерпілої на свого вітчима, який торкався її нижньої білизни.
Протоколом огляду документу від 15.11.2023 року, відповідно до якого оглянуто текстове відтворення SMS повідомлень в застосунку «Телеграм» потерпілої ОСОБА_4 з абонентом « ОСОБА_15 », відповідно до яких ОСОБА_4 розповідає про вчинення вітчимом 28.02.2023 року розпусних дій відносно неї.
Висновком спеціаліста практичного психолога ОСОБА_23 за результатами допиту неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого за результатами допиту було виявлено наявність ознак психотравмування дитини, пов`язаних із діями особи, яку дитина називає вітчим, а саме: торкання до її грудей, сідниць та статевих органів.
Дитина описує неоднократні дії стосовно неї, які мають сексуальний характер. Дівчинка усвідомлює дії торкання до її тіла руками вітчима, але не усвідомлює, що це є сексуальним насильством. Також були виявлені прояви домашнього насильства з боку вітчима у формах психологічного та фізичного насильства, а саме: крики, приниження, удушення, погрози.
В її поведінці фіксуються такі невербальні прояви пережитих травмувальних подій як: сухість ротової порожнини, сильне напруження та скутість, емоційна скованість, уникання візуального контакту, сильне відчуття сорому. Конгруентність вербальних та невербальних проявів може свідчити про те, що дитина зазнала психологічної травми внаслідок взаємодії з особою, яку дитина називає вітчим. Але слід зазначити, що невербальні прояви мають виражений характер і може бути обумовлено вживанням антидепресантів.
Станом на 15.11.2023р. у непонолітньої ОСОБА_9 перед допитом переважає тривожний стан. Розвиток дівчини відповідає віковим нормам, Ввічлива, вихована. Але у дитини наявні ознаки психотравми внаслідок взаємодії з вітчимом, та спостерігається посилення невротичних реакцій під час спогадів про їхню взаємодію.
Висновком судово-психіатричного експерта № 749 від 11.12.2023 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до якого в період часу, що відкоситься до вчинення стосовно неї протиправних дій, іспитована виявляла правильне орієнтування в навколишній обстановці й особах, певну послідовність і цілеспрямованість дій, відсутність у її поведінці і висловлюваннях у той період часу ознак маячіння, галюцинацій, розладів свідомості або інших хворобливих порушень психічної діяльності. В силу свого малолітнього віку іспитована могла сприймати зовнішню, фактичну сторону подій, що відбувалися з нею, в досліджуваній ситуації і давати про них правильні покази безпосередньо після того, що сталося.
На теперішній час іспитована виявляє психічний розлад у формі розпаду адаптації з порушенням емоцій. На це вказують анамнестичні відомості., копії матеріалів кримінального провадження, медична документація, результати теперішнього психіатричного обстеження порушень сну. тривожності, емоційної нестійкості, дратівливості, агресивності, суїцидальних думок, що стало причиною її звернення до лікаря-психіатра в амбулаторних умовах.
Відзначені особливості психіки іспитованої виражені не настільки значною мірою, не супроводжуються хворобливими порушеннями пам`яті,мислення, критичних здібностей; психотичною симптоматикою і не позбавляють її можливості в теперішній час усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
В період часу, шо відноситься до вчинення стосовно неї протиправних дій, в силу свого малолітнього віку, іспитована могла сприймати зовнішню, фактичну сторону подій, що відбувалися з нею. в досліджуваній ситуації і давати про них правильні покази безпосередньо після того, що сталося.
Підсумовуючи досліджені судом докази у справі, аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи її з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_6 , а також з дослідженими судом протоколами слідчих дій, документами, висновками експертів, тощо, які у своїй сукупності повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази винності обвинуваченого у вчиненні 28.02.2023 року інкримінованого кримінального правопорушення мають характер логічних, змістовних, послідовних, об`єктивних та узгоджених між собою.
Наведені докази винності обвинуваченого ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
При цьому, суд критично ставиться до показань обвинуваченого стосовно, того, що він даного злочину не вчиняв, в тому числі і 28.02.2023 року, оскільки, стосовно подій від 28.02.2023 року позиція обвинуваченого спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними судом вище.
Зокрема, вчинення 28.02.2023 року обвинуваченим ОСОБА_6 розпусних дій щодо малолітньої потерпілої об`єктивно підтверджено не тільки показаннями потерпілої та зацікавлених осіб її батька та мачухи, та показаннями свідка ОСОБА_16 ( лікар-психіатр), які є похідними від показань самої потерпілої, експертним висновком судових психіатрів та висновком спеціаліста.
Вчинення ОСОБА_6 28.02.2023 року злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України підтверджується також і показаннями сестри потерпілої ОСОБА_21 , її матері тітки потерпілої, опосередковано матір`ю потерпілої, які, фактично в день вчинення ОСОБА_6 , вказаного злочину отримали від потерпілої дану інформацію, а також змістом вилученої переписки між потерпілою та її сестрою, де мова йде саме про події від 28.02.2023 року.
Отже, винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України за епізодом від 28.02.2023 року доказана повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаним злочинним епізодом необхідно правильно кваліфікувати за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, вчинені членами сім`ї (розбещення неповнолітніх).
Разом з тим, в іншій частині пред`явленого ОСОБА_6 обвинуваченні за ч.2 ст.156 КК України, вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження з огляду на таке.
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що окрім епізоду вчинення 28.02.2023 року обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, останньому також інкримінується, що під час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 у період часу з 2016 року по 14 березня 2023 року, в темний час доби, перебуваючи вдома за місцем проживання за вищевказаними адресами, залишаючись наодинці з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою задоволення власної статевої пристрасті, керуючись єдиним кримінально-протиправним умислом, спрямованим на розбещення малолітньої, діючи умисно, усвідомлюючи, значення і спільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_4 , достовірно знаючи та розуміючи, що остання є малолітньою, неодноразово, систематично з 2016 року по 14 березня 2023 року, користуючись відсутністю сторонніх осіб, вчиняв відносно малолітньої ОСОБА_4 , розпусні дії, об`єднані єдиним кримінально протиправним наміром, а саме: вчинив фізичне розбещення, яке полягало у розпусних діях сексуального характеру, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, яке виразилося в непристойних торканнях та мацаннях своїми руками через одяг і білизну до грудей, талії, сідниць та статевих органів ОСОБА_4 ,з метою викликати статеве збудження, чим порушив статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_4 , її нормальний психічний та соціальний розвиток.
Потерпіла ОСОБА_4 , з урахуванням рівня її психічного розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і психічного стану могла розуміти сексуальний характер вчинюваних відносно неї дій, не могла в повній мірі розуміти соціальне та моральне значення та не могла чинити опір своєму вітчиму ОСОБА_6 .
Окрім того, з обвинувального акту слідує, що 14 березня 2023 року о 04.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що мешканці будинку відпочивали в інших кімнатах, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов до спальної кімнати вищезазначеного будинку, де в цій кімнаті на ліжку спала його падчерка ОСОБА_4 . Після цього, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що вона є малолітньою, підійшов до ліжка, на якому спала малолітня ОСОБА_4 , сів поруч з нею та почав вчиняти розпусні дії сексуального характеру, а саме гладити долонею її сідниці. Від вказаних дій ОСОБА_6 , малолітня ОСОБА_4 прокинулась та усвідомивши, що відносно неї вчиняються розпусні дії, що мають сексуальний характер, злякавшись подальших дій ОСОБА_6 , почала крутитися та вдавати, що прокидається. Від зазначених дій малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_6 покинув спальню кімнату.
Приймаючи рішення про недоведеність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення в цій частині та його непідтвердженість в судовому засіданні суд виходить з такого.
Статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45), у справі «Авшар проти Туреччини» (п. 282), у справі «Веренцов проти України» (п.86), що є частиною національного законодавства України випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.
Обвинувальний вирок може бути ухвалений тільки при умові надання стороною обвинувачення достатньої сукупності достовірних доказів, якими обґрунтовується доведеність всіх обставин, які підлягають встановленню у конкретному кримінальному провадженню. Винуватість обвинуваченого повинна бути доказана з переконливістю та безсумнівністю і підтверджена сукупністю належних, допустимих та достовірних (безсумнівно істинних) доказів.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
У даному випадку, визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні іншої частини обвинувачення за ч.2 ст.156 КК України, окрім епізоду від 28.02.2023 року, на підставі всіх тих доказів, що були надані під час судового розгляду справи суду прокурором та досліджені судом є неприпустимим, оскільки обвинувальний вирок у вказаній частині обвинувачення повинен бути ухвалений судом тільки за умови надання стороною обвинувачення достатньої сукупності достовірних, достатніх та допустимих доказів, якими обґрунтовується доведеність всіх обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні.
Судовим розглядом кримінального провадження об`єктивно підтверджено, що тривалий час, на протязі багатьох років, починаючи, майже, з самого дитинства, приблизно з 4-5 років, потерпіла ОСОБА_24 проживала однією сім`єю зі своєю матір`ю та вітчимом.
До самого часу переїзду потерпілої до свого рідного батька, відносини у вказаній родині були добрими, сталими, передбачуваними та не викликали будь-яких нарікань.
Малолітня потерпіла мала тісне та близьке спілкування зі своєю матір`ю - дружиною обвинуваченого, з тіткою, бабусею, та особливо з двоюрідною сестрою ( свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 ) Вказані особи приймали активну й безпосередню участь у життя потерпілої.
На переконання суду, епізод вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 28.02.2023 року розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_24 , поруч з підвищенням вимог до правил поведінки останньої, навчанню, дозвілля, виконання доручень, пов`язаних з господарством, обумовили переїзд потерпілої з вказаної сім ї до батька.
Злочинний епізод від 28.02.2023 року підтверджений належним чином дослідженою сукупністю доказів у справі.
Поруч із зазначеним, обвинувачення у своїй іншій частині жодним чином не було підтверджено допитаними судом свідками ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , тобто безпосередніми родичами та близькими для потерпілої людьми, які тривалий час приймали активну й безпосередню участь у життя потерпілої, проживали разом з нею, виховували та мали тісне спілкування, та іншими, похідними від показань потерпілої доказами.
Фактично усі зазначенні свідки, за виключенням свідка ОСОБА_27 (бабусі потерпілої), підтвердили вчинення обвинуваченим розпусних дій відносно потерпілої 28.02.2023 року
На користь вказаного висновку свідчить і інший безпосередній докази у справі.
Так, досліджений судом месенджер мобільного телефону потерпілої, зміст її спілкування з двоюрідною сестрою свідчать про те, що про будь-які випадки вчинення відносно неї розпусних дій з боку вітчима, потерпіла нікому не повідомляла, хоча саме під час спілкування вранці 28.02.2023 року зі свідком ОСОБА_29 (сестра потерпілої) потерпіла ОСОБА_24 детально, у подробицях, з тривалим обговоренням повідомила сестру про вчинення відносно неї злочину.
З цього приводу суд констатує, що відносини вказаних осіб, подібне детальне обговорення зазначеної події зі свідком ОСОБА_30 вказує на те, що у випадку, якби подібні ситуації мали місце раніше або пізніше за часом, то потерпіла повідомила б про це, щонайменше свою сестру.
Свідок ОСОБА_31 заперечувала той факт, що потерпіла ОСОБА_24 повідомляла їй про подібні випадки вчинення вітчимом потерпілої розпусних дій відносно останньої, які б мали місце раніше або після подій від 28.02.2023 року.
Аналогічну позицію мали й інші свідки матір потерпілої, її бабуся, тітка, тощо.
Не зафіксовані такі випадки й змістом вилучених з мобільного телефону потерпілої повідомлень, що детально були досліджені під час судового розгляду.
Отже, на переконання суду, показання інших учасників судового розгляду батька потерпілої, її падчерки, лікаря-психіатра, експертні висновки та висновки спеціалістів, що є похідними від показань потерпілої, не узгоджуються з показаннями інших свідків у справі рідних, близьких, та членів сім`ї потерпілої, а головне зі змістом спілкування потерпілої, зафіксованого мобільним телефоном.
Вказані докази спростовують висновки досудового розслідування, про те, що окрім епізоду від 28.02.2023 року обвинуваченим ОСОБА_6 були вчиненні і інші злочинні епізоди, передбачені ч.2 ст.156 КК України.
Суд вважає такі обставини суттєвими сумнівами у доведеності вини обвинуваченого за ч.2 ст.156 КК України, окрім епізоду вчинення ним розпусних дій відносно малолітньої потерпілої, що були вчиненні 28.02.2023 року.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, враховуючи, що інших належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів прокурором під час судового розгляду справи суду не надано, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні, окрім епізоду від 28.02.2023 року, інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.
При призначенні виду і розміру покарання за вчинення ОСОБА_6 28.03.2023 року злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 підлягає покаранню за вчинення тяжкого злочину.
В якості пом`якшувальних обставин суд враховує що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вперше притягається до кримінальної відповідальності, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи.
Обтяжуючі обставини у справі відсутні.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує й такі обставини.
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи є посяганнями на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі, тому кримінальним законодавством за їх вчинення передбачено суворе покарання.
Згідно ч. 2 ст. 52 Конституції України, будь-яке насильство над дитиною переслідується за законом.
Поруч з цим, при призначенні покарання судом враховуються вимоги й ст. 50 КК України, якими визначено, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Сукупність наведених обставин, наявність у справі низки пом`якшуючих обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, проживання однією сім`єю з матір`ю потерпілої та наявність у цьому шлюбі спільної малолітньої дитини, відсутність кримінального минулого у обвинуваченого, наявність постійного місця роботи, позитивні характеристики обвинуваченого, а також враховуючи той факт, що з усього обсягу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за результатами судового розгляду справи знайшов свого підтвердження лише один епізод злочинної діяльності обвинуваченого - епізод від 28.02.2023 року, зважаючи на те, що підтверджений обсяг пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення суттєво змінився в бік зменшення, приводять суд до висновку, що виправити обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти вчиненню ним нових злочинів можливо й без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_6 , має бути засудженим за ч.2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язані з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей але умовно, із застосуванням до покарання положень, передбачених ст.ст.75, 76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Дія запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту, на час ухвалення вироку закінчилась, з відповідним клопотанням з цього приводу прокурор до суду не звертався.
Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.156 КК України.
ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язані з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, з іспитовим терміном два роки.
Зобов`язати ОСОБА_6 , у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_6 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком чинності не обирати.
- мобільний телефончорного кольору марки Сяомі Редмі 9Т imei НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 який належить ОСОБА_6 ; мобільний телефон бежевого кольору марки Сяомі Редмі 8Т imei НОМЕР_3 з сім карткою НОМЕР_4 який належить ОСОБА_8 ; системний блок комп`ютера чорного кольору без маркування; ноутбуку марки «Самсунг» червоно-чорного кольору передані на зберігання ОСОБА_8 залишити за належності.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського Апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_32 .