ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/71/24
Провадження № 1-кп/483/99/2024
ВИРОК

Іменем України

29 серпня 2024 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 та з використання захисником власних технічних засобів, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001059 від 28 серпня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Прибузьке Очаківського району Миколаївської області, є громадянином України, з середньою спеціальною освітою, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, на момент вчинення злочину проходив службу за мобілізацією на посаді спеціаліста оператора відділення протидії технічним засобам розвідки батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старшина 1-ї статті, судимий за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 квітня 2024 року за частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 361 КК України з призначенням покарання на підставі частини 1 статті 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі та звільнений на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину за таких обставин.

На підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_4 08 червня 2022 року призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 та того ж дня направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №148 від 08 червня 2022 року ОСОБА_4 призначено на посаду помічника командира військової частини НОМЕР_2 -Б, у військовому званні «сержанта» та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення, з 08 червня 2022 року та в подальшому згідно наказу командира вказаної військової частини № НОМЕР_3 від 30 вересня 2022 року, ОСОБА_4 , призначеного на посаду боцмана боцманської команди військової частини НОМЕР_4 (наказ командира військової частини НОМЕР_5 № 95-РС від 27 вересня 2022 року) вважати таким, що з 30 вересня 2022 року справи та посади здав та вибув до нового місця служби до м. Одеса.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 №256 від 01 жовтня 2022 року ОСОБА_4 призначено на посаду боцмана боцманської команди військової частини НОМЕР_4 у військовому званні «старшини 1 статті» та зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення. З 01 жовтня 2022 року та в подальшому згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 №27 від 27 січня 2023 року ОСОБА_4 , призначеного на посаду командира відділення протидії технічним засобам розвідки батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_4 № 11-РС від 25 січня 2023 року), вважати таким, що з 27 січня 2023 року справи та посади здав та вибув до нового місця служби - військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 .

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 37 від 01 лютого 2023 року ОСОБА_4 , призначеного на посаду командира відділення протидії технічним засобам розвідки батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старшини 1 статті» та зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення з 01 лютого 2023 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №118 від 10 квітня 2023 року ОСОБА_4 призначено на посаду спеціаліста - оператора відділення протидії технічним засобам розвідки батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

09 серпня 2023 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.1,3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 02 жовтня 2023 року.

02 жовтня 2023 року ОСОБА_4 добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та заявив про себе, як військовослужбовця, який 09 серпня 2023 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у самовільному залишенні військової частини в умовах воєнного стану визнав повністю і показав, що у травні 2022 року він був призваний за мобілізацією на військову службу. 14 лютого 2023 році був переведений до військової частини НОМЕР_1 . У серпні 2023 року він залишив військову службу. Причиною для цього послугувало те, що під час направлення на виконання бойових завдань йому не видавалася зброя, у зв`язку із чим він відмовлявся виконувати відповідний наказ. Під час проходження військової служби двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, а також до адміністративної відповідальності за виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння. Усвідомлюючи, що самовільне залишення військової частини є злочином, він 02 жовтня 2023 року добровільно звернувся до ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, з відповідною заявою. У вчиненні інкримінованого йому злочину щиро кається.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сторони захисту ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає з обвинуваченим однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2023 року, вели спільне господарство. На час розгляду кримінального провадження вона є вагітною та потребує підтримки батька дитини.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, свідка сторони захисту та дослідженням зібраних стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину і кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України - як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він за місцем служби характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з`явлення зі зізнанням, щире каяття та сприяння у розкритті злочину, як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують. Суд також враховує, що ОСОБА_4 судимий Заводським районним судом м. Миколаєва 11 квітня 2024 року за ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. У зв`язку із цим покарання ОСОБА_4 слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2024 року.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

При цьому, при призначені покарання суд враховує припис ч. 1 ст. 75 КК України, згідно з яким у випадку засудження особи за ст. 407 КК України положення вказаної правової норми в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням не можуть бути застосовані.

Запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільний позов не заявлений, речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання - з 18 липня 2024 року.

Запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуюча: