У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Воскресенське Жовтневого району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000009.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2024 року відносно підозрюваної ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06.10.2024 р. включно, з визначенням застави у розмірі 850 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 573 800 грн., у разі внесення якої покласти на підозрювану обов`язки: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи; утриматися від спілкування з підозрюваною ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 з приводу обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави у меншому розмірі, в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що відносно підозрюваної ОСОБА_5 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, з огляду на те, що під час затримання у останньої не виявлено грошових коштів у сумі 10 000 грн., а єдиним доказом є показання свідка ОСОБА_11 , який співпрацював з правоохоронними органами і є підбурювачем.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_11 самостійно звернувся до ОСОБА_5 , для оформлення документів на відстрочку від призову на військову службу, після спливу якої, ОСОБА_11 потрібно було знову звертатись до ОСОБА_5 , для підготовки відповідних документів, а 10 000 грн. є гонораром адвоката за проведену роботу і оплатою згідно договору про надання правничої допомоги. Крім того, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 слідством не допитувались, а відтак підстав вважати, що підозра ОСОБА_5 у підбурюванні до надання неправомірної вигоди вказаним працівникам є обґрунтованою - не має. З показань ОСОБА_11 не зрозуміло, якими саме порадами, чи іншим чином ОСОБА_5 сприяла йому у перетині кордону і матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_5 має відношення до сприяння у перетині кордону України.

Захисник просить врахувати, те що у кримінальному провадженні відсутня майнова шкода, ОСОБА_5 раніше не судима, утримує хвору матір, похилого віку, є адвокатом та чудово розуміє відповідальність за порушення покладених на неї зобов`язань, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені.

Апелянт вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави, є занадто великим та непомірним для підозрюваної.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СВ відділення поліції № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000009, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.02.2024 р. у ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на підбурювання військовозобов`язаних осіб до надання неправомірної вигоди співробітникам медичних установ за оформлення та видачу медичних документів, які б надали змогу уникнути або тимчасово уникати від призову на військову службу за мобілізацією.

Для вчинення наведеної протиправної діяльності та реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , запропонували сімейному лікарю КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області» ОСОБА_10 вчиняти за неправомірну вигоду дії, які входили до її службових повноважень, як члена ЛКК, а саме виготовляти та видавати довідки про тимчасову непрацездатність та захворювання, а також приймати участь у вирішенні питань про непридатність осіб до військової служби через ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , які б в подальшому надавали військовозобов`язаним громадянам України можливість уникати або тимчасово уникати від призову на військову службу за мобілізацією.

Згідно з положеннями наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 р. № 189 «Про затвердження Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності», Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 р. № 1317, ч. 3 ст. 18 КК України, ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки 1 до ст. 364 КК України, голова і члени ЛКК Амбулаторії № 1 КНП «ЦПМСД Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області», є особами уповноваженими на виконання функцій держави.

ОСОБА_5 , будучи обізнаною з порядком надання відстрочки від мобілізації, в силу своєї освіти та досвіду роботи, діючи умисно, з корисливих мотивів, у невстановлений час, але не пізніше 02.02.2024 р., перебуваючи у невстановленому місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , вирішили організувати надання незаконних послуг особам призовного віку, які мають намір ухилитися від призову на військову службу.

ОСОБА_9 , діючи відповідно до розробленого плану, будучи достовірно обізнаною про те, що ОСОБА_10 є членом ЛКК при КНП «ЦПМСД Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області» (далі - ЛКК) та наділена повноваження щодо оформлення медичної документації та її підготовки для розгляду комісією з метою отримання особою, яка підлягає мобілізації «Висновку за формою №080-4/0 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», запропонувала останній вчинити дії на користь ОСОБА_11 за неправомірну вигоду, на що ОСОБА_10 надала свою згоду.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 24.05.2024 р., приблизно в 09.10 год., у невстановленому в ході досудового розслідування місці ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , використовуючи месенджер «Телеграм» та свій обліковий запис, який зареєстровано за номером « НОМЕР_1 », за допомогою СМС - повідомлення, проінформувала ОСОБА_11 про необхідність надання ним грошових коштів ОСОБА_9 в сумі 900 доларів США для подальшої передачі лікарю ЛКК ОСОБА_10 , як неправомірну вигоду за прийняття останньою позитивного рішення в його інтересах, а саме оформлення його батьку - ОСОБА_12 висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, шкали оцінки можливостей виконання елементарних та складних дій особою, яка потребує надання соціальних послуг, та на підставі цього отримання відстрочки від мобілізації, переконавши ОСОБА_11 в позитивному вирішенні зазначеного питання.

Діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 , 25.05.2024 р. близько 10.00 год., перебуваючи в офісному приміщенні, розташованому в бізнес-центрі «Золотий Лев» по АДРЕСА_2 , зустрілась з ОСОБА_11 та отримала від нього заздалегідь обумовлену суму - 900 доларів США, як неправомірну вигоду, для подальшої передачі ОСОБА_10 .

На виконання раніше обумовлених домовленостей, після отримання грошових коштів в сумі 900 доларів США від ОСОБА_11 , 27.05.2024 р. ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем роботи ОСОБА_10 , передала останній зазначені грошові кошти у якості неправомірної вигоди, за оформлення документів про наявність підстав для піклування за його батьком інвалідом та в подальшому, на підставі цього, отримання відстрочки від мобілізації.

Надалі, ОСОБА_10 , діючи за домовленістю з ОСОБА_9 , отримавши обумовлену суму неправомірної вигоди, будучи службовою особою, внесла завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, а саме - висновку ЛКК від 29.05.2024 р. № 311 та Виписки з висновку, відповідно до яких ОСОБА_11 визнано доглядальником його батька-інваліда, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та додатки до них (висновок про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, шкала оцінки можливостей виконання елементарних та складних дій особою, яка потребує надання соціальних послуг), які були передані ОСОБА_11 для отримання відстрочки від мобілізації.

У результаті наведених злочинних дій, вчинених ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , за наявності висновку, наданого ОСОБА_10 за неправомірну вигоду, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 видано довідку № 287 від 31.07.2024 р. про надання відстрочки від призову на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - догляд за інвалідом.

ОСОБА_11 , будучи військовозобов`язаним та достовірно знаючи про те, що ОСОБА_5 має сталі зв`язки зі службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, у серпні 2024 року зустрівся з ОСОБА_5 на офісному приміщенні АДРЕСА_4 .

В ході розмови ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , останній було відомо про отримання ОСОБА_11 довідки № 287 від 31.07.2024 р. про надання відстрочки від призову на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - догляд за інвалідом, яку було видано на підстави рішення висновку ЛКК від 29.05.2024 р. № 311, за вирішення якого ОСОБА_5 попередньо отримала неправомірну вигоду в сумі 900 доларів США.

В цей же час, ОСОБА_5 повідомила, що може організувати переміщення ОСОБА_11 через державний кордон України на підставі зазначеної довідки, при цьому вказала, що у разі вирішення ОСОБА_11 перетнути державний кордон України, останньому необхідно повідомити дату його виїзду для організації відповідного пункту пропуску через державний кордон України, під час перетину якого у ОСОБА_11 не виникне перешкод.

ОСОБА_5 було відомо, що строк відстрочки від призову на військову службу у ОСОБА_11 закінчується 12.08.2024 р. та, будучи обізнаною з порядком продовження вказаної відстрочки, у останньої виник злочинний умисел на повторне отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_11 , для подальшої її передачі невстановленим службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , за прийняття ними рішення про продовження надання відстрочки ОСОБА_11 від призову на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - догляд за інвалідом.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 07.08.2024 р. ОСОБА_5 у телефонному режимі повідомила ОСОБА_11 про закінчення строку дії довідки № 287 від 31.05.2024 р. про надання відстрочки від призову та необхідністю продовження строку її дії на 90 днів.

В цей же час ОСОБА_5 зазначила, що має зв`язки з службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 та у разі надання їй неправомірної вигоди в сумі 10 000 грн., для подальшої передачі невстановленим службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , останніми буде прийнято рішення про продовження надання відстрочки ОСОБА_11 від призову.

08.08.2024 р. о 09.30 год., перебуваючи в офісному приміщенні АДРЕСА_4 , діючи під контролем правоохоронних органів ОСОБА_11 на пропозицію ОСОБА_5 передав, а остання повторно одержала неправомірну вигоду в сумі 10 000 грн., для подальшої передачі їх невстановленим службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , за прийняття ними рішення про продовження надання відстрочки ОСОБА_11 від призову на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - догляд за інвалідом.

08.08.2024 р. ОСОБА_5 затримано, в порядку ст. 208 КПК України та

09.08.2024 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369 КК України, як підбурювання до надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вимогу дій з використанням службового становища, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та у вчиненні ч. 3 ст. 332 КК України, як сприяння порадами незаконного переправлення осіб через державний кордон України, наданні засобів для незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинах, характер ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.

З урахуванням даних про особу підозрюваної, відносно якої здійснюється інше кримінальне провадження, в якому застосований запобіжний захід у вигляді застави не запобіг ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, обставин інкримінованих кримінальних правопорушень в даному провадженні, їх правову кваліфікацію, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для визначення застави, що перевищує передбачені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розміри, а саме у розмірі 850 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останньою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані заяви ОСОБА_11 , протоколів допиту свідка ОСОБА_11 , про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, що передаються телефонними каналами мобільного оператора зв`язку № 64/1686 від 23.04.2024 р. та № 64/2010 від 14.05.2024 р., помітки та ідентифікації грошових коштів та документи про передачу грошових коштів сумі 900 доларів США, обшуку офісного приміщення, де ОСОБА_5 здійснює адвокатську діяльність та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні, тяжких корисливих злочинах, за найтяжчий з яких, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, що свідчить про можливість вчинення підозрюваною дій направлених на переховування від слідства або суду.

Ризик знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що остання має юридичну освіту, обізнана з формами та методами роботи правоохоронних органів, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, у ході проведення затримання ОСОБА_5 , під час складання протоколу адвокат ОСОБА_13 , яка представляла інтереси ОСОБА_5 , вжила заходів для знищення мобільного телефону ОСОБА_5 , що підтверджується додатком до протоколу обшуку та допитами свідків.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за попередньою змовою групою осіб, їй відомі анкетні дані свідка кримінального правопорушення, який звернувся до правоохоронних органів, тобто перебуваючи на волі, може незаконно впливати, на свідків та інших ймовірно причетних до кримінального правопорушення осіб, з метою зміни їх показань.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та систематичність незаконних дій, у вчиненні яких вона підозрюється, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності також має місце.

Отже, доводи захисника про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечило б виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваної постійного місця мешкання, міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики, не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення нею дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів захисника про визначення слідчим суддею непомірного для підозрюваної розміру застави, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину застава визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, слідчий суддя, врахувавши дані про особу підозрюваної ОСОБА_5 , кількість епізодів злочинної діяльності, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, майновий стан підозрюваної, обставини можливо вчинених умисних корисливих злочинів та їх наслідки, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, дійшов правильного висновку про необхідність визначення застави у розмірі, що перевищує передбачені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розміри.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу або зменшення визначеного розміру застави, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3