Справа № 344/7696/24
Провадження № 1-кп/344/894/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, ІПН невідомий, раніше судимого: 24.03.2004 вироком Шевченківського районного суду в м.Чернівці Івано-Франківської області за ч.2 ст. 187, ст. 69, ч.2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років та 3 місяців позбавлення волі; 27.11.2008 вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі; 22.05.2017 року вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі; 18.04.2019 вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч.2 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, а також привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», №«69/2022 «Про загальну мобілізацію» на підставі частини 14 статті 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» 10.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата ОСОБА_7 прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації та направлено для її проходження до ВІЙСЬКОВОЇ частини НОМЕР_1 . Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2022 № 131 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду водія-номера обслуги 1 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_2 НОМЕР_3 та зараховано до списків особового складу даної військової частини. Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст.11,49,126,127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допусткати негідних вчинків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного СТАНУ в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України з 05 год. 30 хв. 24.02. 2022 введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Проте, солдат ОСОБА_7 , у порушення вимог вказаних нормативних актів вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_7 15.11.2023 року перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 , на землі побачив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , держателем якої є ОСОБА_6 , яку останній втратив з власної необережності у м. Івано-Франківську. У цей час у ОСОБА_7 виник протиправний умисел на незаконне привласнення шляхом віднайдення офіційного документу, а саме банківської картки з МЕТОЮ подальшого викрадення грошових коштів, що знаходились на її рахунку. Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що пластикова банківська картка видається банківською установою, є електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, привласнив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , яка згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-Х11 від 02.10.1992, ст. 14, пп.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 III від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-1 від 07.12.2000, ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІV від 22.05.2003 є електронним платіжним засобом - офіційним документом, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, після чого, ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а банківською карткою розпорядився на власний розсуд.

Окрім цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, з єдиним злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів з рахунку банківської картки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою таємного викрадення чужого майна та незаконного збагачення, керуючись корисливими мотивами, період дії на території України воєнного стану, 16.11.2023 в період часу з 08 год. 14 хв. по 09 год. 50 хв., шляхом використання банківської платіЖНОЇ картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , емітованої на ім`я ОСОБА_6 , здійснив шістнадцять операцій з розрахунку в торгово-сервісних мережах м. Івано-Франківська Івано-Франківської області, а саме:

- 09 год. 47 хв. та о 09 год. 50 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Добрий день», що по АДРЕСА_4 , здійснив два розрахунки на загальну суму 385 грн;

- 08 год. 38 хв., 08 год. 42 хв., 08 год. 43 хв., 08 год. 46 хв 08 год. 47 хв., 09 год. хв., знову о 09 год. 20 хв., 09 год. 23 хв., 09 год. 29 хв. та 09 год. 30 хв., перебуваючи приміщенні магазину «Едельвейс», що по вул. Івана Павла II, 10А, м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, здійснив десять розрахунків на загальну суму 2 371,76 грн;

- 09 год. 06 хв. та 09 год. 12 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ-маркет», що по вул. Івана Павла II, 18А, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, здійснив два розрахунки на загальну суму 416,00 грн;

- 08 год. 14 хв. та о 08 год. 18 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», що по АДРЕСА_5 , здійснив два розрахунки на загальну суму 511 грн.

У подальшому, ОСОБА_7 придбаними за допомогою викраденої ним банківської платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , емітованої на ім`я ОСОБА_6 , товарами розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 3 683,86 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що знайшов банківську карту, в той момент в нього було складне матеріальне становище і він вирішив скористатися коштами, які є на карті для власних потреб, знаючи, що це протизаконно. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що такого більше не повториться.

Потерпілий подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, просить суд суворо не карати обвинуваченого.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, за ч.1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з ч. 6 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року (справа N 750/5031/18, провадження N 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 Кримінального кодексу України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини кримінального провадження, позицію прокурора, який просив призначити покарання в межах санкцій інкримінованих обвинуваченому статей, позицію обвинуваченого який просив суворо його не карати.

Враховуючи наведене, тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, зокрема, вік обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій у потерпілого, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили немає.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 370,373, 374,393, ч.15 ст. 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк п`ять років.

- за ч.1 ст. 357 КК України обмеження волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_7 - позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- чоловічу кепку темно-синього кольору, в сітку, на передній стороні якої наявний логотип фірми «Nike» (постанова від 29.01.2024 року)- повернути власнику ОСОБА_7 ;

- DVD-R диск (постанова від 21.11.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- DVD-R диск (постанова від 22.11.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- DVD-R диск (постанова від 22.11.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- DVD-R диск (постанова від 23.11.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

Арешт накладений ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року (справа № 344/2232/24), - скасувати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_8