Справа № 478/1507/24 Провадження № 1-в/478/458/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Миколаїв, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, засудженого:
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочину за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_4 був засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року за ч. 3 і 4 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено ОСОБА_4 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року більш суворим за даним вироком, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі;
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_4 було засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року, із застосуванням п.п. а) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, переведено покарання 2 місяця 4 дні арешту в 2 місяці 4 дні позбавлення волі з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць;
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді арешту строком на 2 місяці 4 дні;
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,
У жовтні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2023 року, вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року, вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року, вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року та вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» , в тому числі за злочини, пов`язані з крадіжкою та шахрайством. Початок строку: 05.09.2023 року. Кінець строку: 26.05.2028 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК 93 та засуджений не з`явились. Згідно поданої заяви засуджений просив суд провести розгляд подання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2023 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочину за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_4 був засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_4 було визначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

З вироку вбачається, що ОСОБА_4 було вчинено 9 епізодів таємного викрадення чужого майна, а саме: 22.02.2023 року на суму 916,11 грн; 22.02.2023 року на суму 2472,24 грн; 25.02.2023 року на суму 7866,66 грн; 28.02.2023 року на суму 7599,50 грн; 02.11.2022 року на суму 9233,33 грн; 03.11.2022 року на суму 6925,00 грн; 05.11.2022 року на суму 1453,32 грн; 03.01.2023 року на суму 3025,00 грн; 04.03.2023 року на суму 950,00 грн.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року за ч. 3 і 4 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено ОСОБА_4 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року більш суворим за даним вироком, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

З даного вироку вбачається, що ОСОБА_4 вчинив 4 епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме: 06.01.2022 року на суму 3555,00 грн; 30.01.2022 року на суму 2900,00 грн; 22.05.2022 року на суму 5275,00 грн; 22.05.2022 року на суму 4850,00 грн.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_4 було засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року, із застосуванням п.п. а) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, переведено покарання 2 місяця 4 дні арешту в 2 місяці 4 дні позбавлення волі з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

З даного вироку вбачається, що ОСОБА_4 вчинив 1 епізод таємного викрадення чужого майна та 3 епізоди шахрайства, а саме: 16.07.2021 року на суму 15422,25 грн (ч. 2 ст. 185 КК України); 26.09.2021 року на суму 1246,33 грн (ч. 2 ст. 190 КК України); 08.12.2021 року на суму 1598,67 грн (ч. 2 ст. 190 КК України); 09.12.2021 року на суму 1416,67 грн. (ч. 2 ст. 190 КК України).

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді арешту строком на 2 місяці 4 дні.

З даного вироку вбачається, що ОСОБА_4 засуджено за кримінальний проступок пов`язаний із ухиленням від відбування покарання, визначеним вироком суду та пов`язаного із громадськими роботами.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт.

З даного вироку вбачається, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 07.10.2020 року на суму 1432,33 грн.

Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2102,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2102,00 грн. (1051 х 2=2102).

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 07.10.2020 року на суму 1432,33 грн.

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене, підлягає виключенню з вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року посилання на ст. 71 КК України, на підставі якої, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді арешту строком на 2 місяці 4 дні та ОСОБА_4 слід вважати засудженим за таким вироком, за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 місяців арешту.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2270,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2021 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2270,00 грн. (1135 х 2=2270).

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 вчинив 1 епізод таємного викрадення чужого майна та 3 епізоди шахрайства, а саме: 16.07.2021 року на суму 15422,25 грн (ч. 2 ст. 185 КК України); 26.09.2021 року на суму 1246,33 грн (ч. 2 ст. 190 КК України); 08.12.2021 року на суму 1598,67 грн (ч. 2 ст. 190 КК України); 09.12.2021 року на суму 1416,67 грн. (ч. 2 ст. 190 КК України).

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року за ч. 2 ст. 190 КК України.

В такому випадку, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року більш суворим за даним вироком, вважати засудженим ОСОБА_4 за остаточним покаранням у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2481,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2022 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2481,00 грн. (1240,5 х 2=2481).

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 вчинив 4 епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме: 06.01.2022 року на суму 3555,00 грн (ч. 3 ст. 185 КК України); 30.01.2022 року на суму 2900,00 грн (ч. 3 ст. 185 КК України); 22.05.2022 року на суму 5275,00 грн (ч. 4 ст. 185 КК України); 22.05.2022 року на суму 4850,00 грн (ч. 4 ст. 185 КК України).

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 було вчинено, зокрема 3 епізоди таємного викрадення чужого майна (ч. 4 ст. 185 КК України), а саме: 02.11.2022 року на суму 9233,33 грн; 03.11.2022 року на суму 6925,00 грн; 05.11.2022 року на суму 1453,32 грн.

Виходячи з наведеного, враховуючи розмір вартості викраденого майна станом на 2022 рік, підстав для звільнення ОСОБА_4 від визначеної судом відповідальності суд не вбачає.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2684,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2023 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2684,00 грн. (1342 х 2=2684).

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 було вчинено, зокрема, 6 епізодів таємного викрадення чужого майна (ч. 4 ст. 185 КК України), а саме: 22.02.2023 року на суму 916,11 грн; 22.02.2023 року на суму 2472,24 грн; 25.02.2023 року на суму 7866,66 грн; 28.02.2023 року на суму 7599,50 грн; 03.01.2023 року на суму 3025,00 грн; 04.03.2023 року на суму 950,00 грн.

Вчинені кримінальні правопорушення за вказаними епізодами підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують, тому кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.

Виходячи з цього суд звертає увагу на абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого визначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Аналогічні правові висновки убачаються із постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 лютого 2021 у справі № 390/235/19 та постанові Верховного Судувід 22.05.2018 року у справі № 187/1354/15.

З огляду на наведене, з урахуванням правил призначення покарання, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 за окремими епізодами кримінального правопорушення, вчинених: 22.02.2023 року на суму 916,11 грн та 04.03.2023 року на суму 950,00 грн, кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України та від відбування покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року за ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діянь.

При цьому, суд звертає увагу, що діяння, за якими ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання за даною ухвалою не мали впливу на призначене покарання ОСОБА_4 за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2023 року ухваленого відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України з призначеним судом остаточним покаранням у виді 5 років 1 місяця засудженому, а тому в даному випадку виконання даного вироку не змінюється в будь-якій частині.

З огляду на наведені вище обставини, подання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» підлягає задоволенню.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України,Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст. ст. 336, 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Виключити з вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року посилання на ст. 71 КК України, на підставі якої, засудженому ОСОБА_4 було частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року та ухвалено остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим за даним вироком у виді арешту строком на 2 місяці 4 дні.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2021 року, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 місяців арешту.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року за ч. 2 ст. 190 КК України.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023 року більш суворим за даним вироком, вважати засудженим ОСОБА_4 за остаточним покаранням у виді 2 років позбавлення волі.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя