Справа № 743/374/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/613/24
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000001 від 01 січня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою професійною освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Застосовано щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язку не відлучатися за межі Чернігівського району Чернігівської області без дозволу суду.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2024 року на речові докази.

Конфісковано на користь держави, на підставі п.1 ч.9 ст. 100 КПК України, ст.ст. 96-1, 96-2 КК України мобільний телефон марки «НUАWЕІ» ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 діючи умисно, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці та у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, придбав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину «РVР»(1-феніл-2-піролідин-1-іл- пентан-1-он), яку зберігав з метою збуту та 30 грудня 2023 року близько 17 год. 49 хв., перебуваючи в приміщенні відділення № 1 TOB «Нова пошта», що за адресою: смт. Ріпки, вул. Попудренко, №1 Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, з особистих мотивів з метою повернення боргу здійснив пересилання вказаної особливо небезпечної психотропної речовини, відправивши її в посилці до м. Запоріжжя, де вона була отримана у відділенні № НОМЕР_3 TOB « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_3 , особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в окремому кримінальному провадженні, чим здійснив незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини.

04 січня 2024 року співробітниками поліції в період часу з 12 год. 14 хв. по 13 год. 26 хв. на ділянці місцевості, що біля відділення № 19 ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, № 25 у особи, відносно якої здійснюється досудове розслідування в окремому кримінальному провадженні, виявлено та вилучено посилку, у якій знаходився зіп-пакет з речовиною, яка відповідно висновку експерта № СЕ-19/108-24/409-НЗПРАП від 09 січня 2024 року містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «РVР»(1 -фепіл-2-піролідин-1 -іл-пентап-1 -он), масою 1,1809 г.

Згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, з наступними змінами та доповненнями «РVР»(1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено (таблиця 1, список 2).

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи судове рішення в частині фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду через невідповідність призначеного його підзахисному покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Просить на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Захисник вважає, що хоча суд і вказав про тяжкість вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого та дійшов висновків про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України, проте з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин визнання вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутності обставин, які обтяжували покарання обвинуваченого, існують усі обставини, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування реального покарання.

Зокрема, звертає увагу, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин вперше та йому інкриміновано один епізод злочинної діяльності. Крім того, просить врахувати молодий вік особи та відсутність суспільно небезпечних наслідків вчиненого злочину для інших осіб. У справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44 КУпАП, провадження у справі закрите у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Переконаний, що за вказаних підстав, при детальному вивченні даних про особу обвинуваченого та вчинений ним злочин, достатнім та необхідним буде призначення покарання з іспитовим строком.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про звільнення від покарання з випробуванням, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту щодо пом`якшення покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, а саме вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які в апеляційній скарзі не оспорюються. Розгляд в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого, шляхом призначення більш м`якого покарання ніж визначено санкцією частини статті, за якою він засуджується.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Санкція ч. 2ст. 307 КК України передбачає покарання на строк від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, яке пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин, при цьому визнав провину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відсутність судимостей, задовільні характеристики за місцем проживання, не перебування на обліках у лікарів нарколога та психіатра, відсутність офіційного працевлаштування, вид та загальна кількість наркотичного засобу, один епізод злочинної діяльності, що інкримінується обвинуваченому, стали підставою для застосування положень ст.. 69 КК України і призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією частини статті.

Той факт, що у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 44 КУпАП провадження закрите постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2024 року через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, не спростовує висновків суду про неодноразове притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, і за ч.1 ст. 44 КУпАП, що підтверджується довідкою управління поліції (а.с.51)

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції вже були враховані ті обставини, на якій в своїй апеляційній скарзі посилається захисник, що і надало підстави для застосування положень ст. 69 КК України. Повторному врахуванню ці обставини не підлягають, а стороною захисту нових обставин, які б суттєво знижували ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та давали можливість вирішити питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не наведено.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11