Справа № 183/3942/23
№ 1-кп/183/776/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000170 від 28.09.2022 року за обвинуваченням,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Боровеньки, Кремінського р-ну, Луганської обл., громадянка України, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

19 липня 2024 р. до суду від прокурора Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області надійшло клопотання від 18.07.2024 р. про здійснення спеціального судового провадження.

У клопотанні заявник зазначає, що у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000170 від 28.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до формулювання обвинувачення, наведеного в обвинувальному акті, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, щодо якого згідно із ст.ст. 297-1 та 323 КПК України перебачена можливість здійснення спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia).

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні отримано докази того, що обвинувачена ОСОБА_5 перебуває в м. Сєвєродонецьк Луганської області, територія якого з 25.06.2022 р. є тимчасово окупованою.

Те, що обвинувачена перебуває на тимчасово окупованій території підтверджується отриманими під час досудового розслідування доказами і саме тим, що вона добровільно зайняла директора так званого «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Северодонецкая средняя школа № 15» (мовою оригіналу), яка розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Щодо обізнаності обвинуваченої ОСОБА_5 про розпочате стосовно неї кримінальне провадження, а також те, що вона переховується від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності свідчить таке.

Під час досудового розслідування стороною обвинувачення вживались заходи щод о виклику ОСОБА_5 для її участі у кримінальному провадженні шляхом публікації повісток про її виклик в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

У визначений в повістках час та місце ОСОБА_5 жодного разу не з`явилась, не повідомила про неможливість та причини свого неприбуття.

Крім того, стороною обвинувачення 20.01.2023 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, шляхом публікації повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Постановою слідчого від 27.01.2023 р. оголошено розшук ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13.03.2023 р. відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22.03.2023 р. наданий дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

31.03.2023 р. до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлений обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні.

Обвинувачена неодноразово викликалася в підготовчі судові засідання шляхом публікації викликів в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.02.2024 р. в порядку ст. 333 КПК України органу досудового розслідування надано доручення на встановлення додаткових засобів зв`язку з обвинуваченою.

За результатами виконання доручення органом досудового розслідування встановлено профілі соціальних мереж та абонентські телефонні номери, якими користується ОСОБА_5 .

Не зважаючи на всі вжиті заходи, як стороною обвинувачення так і судом щодо забезпечення явки обвинуваченої, вона всі виклики ігнорує та ухиляється від явки як до сторони обвинувачення, так і до суду, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності.

На цих підставах заявник клопотання просить суд постановити ухвалу про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000170 від 28.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, викладених в ньому.

В судовому засіданні захисник заперечував проти заявленого клопотання. Зазначив, що прокурором не надано доказів переховування обвинуваченої на тимчасово окупованій території України. Вважав, що розгляд кримінального провадження без обізнаності обвинуваченої про це кримінальне провадження буде порушувати її право на участь у справі. Просив відмовити у задоволені клопотання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справ, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Серед злочинів, які зазначені у ч. 2 ст. 297-1 КПК України, є злочин, передбачений ст. 111-1 КК України.

Отже, для прийняття судом рішення про здійснення спеціального судового провадження необхідно встановити, що:

- обвинувачений переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук;

- обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження.

У своєму клопотанні прокурор зазначав, що під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні отримано докази того, що обвинувачена ОСОБА_5 перебуває в м. Сєвєродонецьк Луганської області, територія якого з 25.06.2022 р. є тимчасово окупованою. Те, що обвинувачена перебуває на тимчасово окупованій території підтверджується отриманими під час досудового розслідування доказами і саме тим, що вона добровільно зайняла директора так званого «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Северодонецкая средняя школа № 15» (мовою оригіналу), яка розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

На підтвердження перебування обвинуваченої в м. Сєвєродонецьк Луганської області суду надані:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.07.2024 р. в якому зазначено, що 28.09.2022 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000170 за ч. 3 ст. 111-1 КК України за фактом зайняття ОСОБА_5 посади директора так званого «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Северодонецкая средняя школа № 15»;

- копія паспорта громадянина України ОСОБА_5 в якому зазначене її місце реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ;

- заява-анкета № 18218925 від 17.12.2020 р. про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. У цій заяві адресою ОСОБА_5 зазначена адреса АДРЕСА_1 ;

- лист головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-35308/0/15-22-Вих від 17.11.2022 р. в якому зазначено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у період з 24.02.2022 р. по 17.11.2022 р. ОСОБА_5 в базі даних не виявлено;

- лист начальника Сєвєродонецького РВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 13.03.2023 р. в якому зазначено, що за наявними даними ОСОБА_5 станом на 13.03.2023 р. перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області, а саме в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Суд не приймає в якості доказу перебування обвинуваченої в м. Сєвєродонецьк Луганської області витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.07.2024 р. оскільки сам факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 3 ст. 111-1 КК України за фактом зайняття ОСОБА_5 посади директора так званого «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Северодонецкая средняя школа № 15» не є беззаперечним доказом знаходження ОСОБА_5 в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Реєстрація місця проживання обвинуваченої за адресою АДРЕСА_1 також беззаперечно не підтверджує перебування обвинуваченої за цією адресою. Оскільки в період війни можлива зміна особою місця проживання.

Відсутність інформації про перетинання ОСОБА_5 державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у період з 24.02.2022 р. по 17.11.2022 р. також беззаперечно не підтверджує знаходження ОСОБА_5 в м. Сєвєродонецьк Луганської області, оскільки в період війни особа могла виїхати з окупованої території в іншу країну через країну агресора.

Лист начальника Сєвєродонецького РВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 13.03.2023 р. суд не приймає до уваги оскільки інформація, яка міститься в цьому листі не підтверджена іншими належними та допустимими доказами.

Таким чином доказів перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України суду не надано.

Отже, факт переховування ОСОБА_5 від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності прокурором не доведений.

Щодо обізнаності обвинуваченої про розпочате кримінальне провадження суд зазначає наступне.

На стадії підготовчого провадження обвинувачена в підготовчі судові засідання не з`являвся.

В такому випадку чинний кримінальний процесуальний закон України, зокрема ч. 3 ст. 323 КПК України, допускає судовий розгляд за відсутності обвинуваченого (in absentia). Рішення про здійснення спеціального судового провадження приймається судом за клопотанням прокурора, який повинен надати суду докази того, що обвинувачений знав або повинен знати про розпочате кримінальне провадження.

В силу приписів ч. 1 ст. 278, ч. 3 ст. 111, ч. 1 ст. 133, ч. 2 та ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістки про виклик на стадії досудового розслідування можуть бути вручені під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Також допускається здійснювати вказані дії шляхом розміщення відповідної публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб сайті Офісу Генерального прокурора.

Україною 17.07.1997 р. була ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та для України набрала чинності 11.09.1997 р. Після чого держава взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I Конвенції (ст. 1 Конвенції).

Серед гарантованих Конвенцією прав є право на справедливий суд, яке закріплене в ст. 6 Конвенції. В чинному кримінальному процесуальному законодавстві України доступ до правосуддя є однією із загальних засад кримінального провадження (п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України). Відповідно суди України розглядаючи, зокрема, кримінальні провадження зобов`язані забезпечувати дотримання вказаного права.

З метою регулювання, зокрема, відносин, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України з впровадженням в українське судочинство європейських стандартів прав людини був прийнятий Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в ч. 1 ст. 17 якого закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В своєму рішенні у справі «SOMOGYI v. Italy» Європейського Суду з прав людини зазначив, що провадження за відсутності обвинуваченого саме по собі не є несумісним зі статтею 6 Конвенції. Утім, відмова в правосудді матиме місце, якщо засуджена in absentia особа надалі не зможе отримати від суду, який розглянув її справу, новий розгляд обвинувачення по суті щодо питань фактів та права в разі, якщо не було однозначно встановлено, що особа відмовилася від свого права з`явитися до суду й захищати себе самостійно. ЄСПЛ вважає, що з урахуванням важливого місця права на справедливий суд у демократичному суспільстві стаття 6 Конвенції покладає на кожен національний суд обов`язок перевіряти, чи мав обвинувачений можливість бути поінформованим / ознайомленим із провадженням щодо нього, коли, як і в цій справі, це оскаржується з підстав, які відразу не видаються явно необґрунтованими.

Європейського Суду з прав людини в своєму рішенні у справі «SEJDOVIC v. Italy» вказав, що загалом об`єкт і мета статті 6 Конвенції (хоч це прямо не згадано в пункті 1 цієї статті) свідчать про те, що особа, «обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення», має право брати участь у судовому засіданні (слуханні). Хоча провадження, що мають місце за відсутності обвинуваченого, не є несумісними зі статтею 6 Конвенції, проте відмова в правосудді матиме місце, якщо засуджена in absentia особа надалі не може отримати від суду, який розглядав справу, новий розгляд по суті обвинувачення як з точки зору фактів, так і з точки зору права, якщо не було встановлено, що особа відмовилася від свого права бути присутньою і права на захист або що особа мала намір переховуватися від суду. Конвенція залишає Договірним Державам широкі межі свободи розсуду стосовно вибору засобів, розрахованих для забезпечення того, аби їхні правові системи відповідали вимогам статті 6 Конвенції. Завдання ЄСПЛ полягає в тому, щоб з`ясувати, чи було досягнуто результату, якого вимагає Конвенція. Зокрема, має бути продемонстрована ефективність запропонованих законодавством і практикою процесуальних засобів у випадках, коли обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення особа не відмовлялася від свого права бути присутньою в судовому засіданні та захищати себе самостійно й не намагалася ухилитися від суду. ЄСПЛ не може виключити можливість того, що певні встановлені факти можуть однозначно свідчити про те, що обвинуваченому відомо про наявність кримінального провадження щодо нього, а також про характер і причину обвинувачень і що він не має наміру брати участь у судовому розгляді чи бажає уникнути переслідування. Це може мати місце, наприклад, коли обвинувачений публічно або письмово заявляє, що він не має наміру відповідати на повістки (виклики), про які йому стало відомо з інших джерел, окрім органів влади, або що йому вдається уникнути спроби арешту, або коли до відома органів влади доводяться матеріали, які однозначно свідчать про те, що особі відомо про провадження щодо нього й пред`явлені обвинувачення.

Таким чином практика Європейського Суду з прав людини допускає розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого. Також ЄСПЛ вважає, що держава має право на власний розсуд вживати заходи щодо забезпечення того, аби їхні правові системи відповідали вимогам статті 6 Конвенції. При цьому завданням суду є перевірка ефективності таких заходів, перевірка чи мав обвинувачений можливість бути поінформованим / ознайомленим із провадженням щодо нього та з`ясування чи не відмовлявся обвинувачений від свого права бути присутньою в судовому засіданні. Про це можуть свідчити будь-які докази.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2019 р. (справа № 607/9498/16-к) зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні і щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин, за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знатипро розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так, у справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

Отже, у вказаній вище постанові Верховний Суд, з посиланням на судову практику Європейський Суд з прав людини, зробив висновок, що для розгляду кримінального провадження без обвинуваченого ключове значення відіграє обізнаність обвинуваченого про наявне відносно нього кримінальне провадження.

З наданих суду матеріалів вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 викликалася до слідчого: на 17.01.2023., 18.01.2023 та 19.01.2023 шляхом публікації повісток в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_2 та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора в публікації від 13.01.2023; на 25.03.2023, 27.03.2023 та 28.03.2023 шляхом публікації повісток в газеті «Урядовий кур`єр» № 9 ( НОМЕР_2 ) від 13.01.2023 та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора в публікації від 13.01.2023;

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про її виклик до слідчого на 24.01.2023, 25.01.2023 та 26.01.2023 були вручені ОСОБА_5 шляхом публікації в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) від 24.03.2023 та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора 24.03.2023.

Отже під час досудового розслідування органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлялася про наявне щодо неї кримінальне провадження лише шляхом розміщення викликів в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Під час підготовчого провадження за клопотанням прокурора ухвалою суду від 21.02.2024 р. доручено органу досудового розслідування провести огляд мережі інтернет з метою встановлення засобів зв`язку (номери телефону, адреси електронної пошти, сторінок в соціальних мережах, каналів в месенджерах та інш.) як самої обвинуваченої ОСОБА_5 , так і її місця роботи «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Северодонецкая средняя школа № 15».

За результатами виконання доручення були встановлені сторінки ОСОБА_5 в соціальних мережах «Одноклассники» та «Вконтакте» та номери телефонів.

Здійснити судовий виклик обвинуваченої через соціальні мережі «Одноклассники» та «Вконтакте» у суду відсутня можливість.

Здійснити судовий виклик обвинуваченої шляхом направлення викликів на номери телефонів, які повідомив орган досудового розслідування, не вдалося так як ці номери відключені.

Також органом досудового розслідування повідомлена адреса каналу в «Телеграм», яка не була судом знайдена.

Таким чином здійснювати судовий розгляд кримінального провадження без обвинуваченої без достатніх доказів обізнаності останньої про наявне щодо неї кримінального провадження (зокрема за наявності лише повідомлення підозрюваного/обвинуваченого шляхом розміщення оголошень у засобах масової інформації) є порушенням його права на доступ до правосуддя. Оскільки такий спосіб повідомлення не підтверджує обізнаності особи про наявне щодо неї кримінальне провадження та не підтверджує відмову особи від участі у судовому засіданні під час судового розгляду.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заявлене прокурором клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 314, 315 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області від 18.07.2024 р. про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000170 від 28.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 02 серпня 2024 р. о 09 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1