УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 683/4079/23

провадження № 51-4217ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 червня 2024 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше неодноразово судимого, останній раз засудженого за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2021 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (надалі - КК) із застосуванням ч. 4 ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, звільненого 08 червня 2023 року після відбуття строку покарання,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, та призначено йому покарання на підставі ч. 3 ст. 68 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.

Відповідно до обставин, установлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 , достовірно знаючи про дію воєнного стану на всій території України, 20 жовтня 2023 року близько 17:10, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території домогосподарства АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, наніс два удари кулаком у ділянку обличчя ОСОБА_6 , спричинивши йому тілесних ушкоджень, тим самим застосував до потерпілого фізичне насильство, яке в момент заподіяння не є небезпечним для життя та здоров`я останнього. Потім різким ривком умисно, відкрито, повторно викрав з рук ОСОБА_6 чоловічу наплічну сумку (барсетку) вартістю 416, 67 грн, в якій були: гаманець марки, вартістю 357 грн з вмістом грошових коштів в сумі 51 грн, а також грошові кошти іноземної валюти, а саме: 6 доларів США, що станом на 20 жовтня 2023 року еквівалентно 219 грн, та 10 англійських фунтів, що станом на 20 жовтня 2023 року еквівалентно 443, 75 грн.

Намагаючись завершити реалізацію свого умислу щодо заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 почав тікати з місця події разом із викраденим майном, вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак не закінчив реалізацію свого умислу з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_6 неподалік місця вчинення злочину.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 10 червня 2024 року залишив без змін вирок місцевого суду.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК).

Обґрунтовуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, адвокат наголошує на безпідставності засудження ОСОБА_4 , оскільки, на його думку, сторона обвинувачення не дала для цього достатніх доказів.

Захисник докладно наводить аргументи незгоди із судовими рішеннями в частині оцінки доказів, уважає їх невмотивованими через те, що версія сторони захисту неспростована поза розумним сумнівом.

Між тим зазначає, що ОСОБА_4 фактично було визнано винуватим на підставі показань потерпілого, який мав підстави оговорити підзахисного.

Також указує, що порушення, допущенні районним судом не були усунуті в ході апеляційної процедури, а ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без дотримання вимог ст. 419 КПК.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, дослідивши оскаржувані рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Оспорювання захисником установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у своїй касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

З огляду на це, незгода з оцінкою показань потерпілого та їх співставлення із сукупністю інших доказів не є предметом перевірки Верховного Суду.

Водночас у ході апеляційного розгляду було встановлено, що показання потерпілого є узгодженими з іншими доказами та не суперечать як один одному так і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим у суду не було підстав не приймати їх.

Так, апеляційний суд дійшов висновку, що показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі з показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були понятими під час затримання ОСОБА_4 , та повідомили, що по їх приїзду ОСОБА_4 лежав на землі в кайданках, біля нього знаходився потерпілий ОСОБА_6 , у якого на плечі була чоловіча барсетка чорного кольору. Потерпілий був у крові та пояснював, що він з ОСОБА_4 вживали алкогольні напої, після чого останній його вдарив, вирвав у нього з рук барсетку, у якій були документи і гроші, та почав тікати, потерпілий його наздогнав, повалив на землю та відібрав барсетку; висновком судово-медичної експертизи від 23 жовтня 2023 року № 94, відповідно до якого наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження виникли від як мінімум двох дій - ударів тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки рук сторонньої особи або їм подібні предмети, які могли виникнути в строк та за обставин, зазначених у постанові про призначення експертизи та вказаних ОСОБА_6 , та іншими письмовими доказами, яким районним судом надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Отже, суд апеляційної інстанції визнав показання потерпілого ОСОБА_6 послідовними, що узгоджуються з іншими доказами, дослідженими місцевим судом і повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не викрадав сумку потерпілого, а потерпілий його обмовив.

Натомість суд апеляційної інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 в тій частині, що він не викрадав сумки потерпілого і той його обмовив через те, що між ними виник конфлікт і він вдарив потерпілого, оскільки вони є непослідовними, кожен раз змінювались обвинуваченим в частині причини конфлікту, та спростовуються дослідженими судом доказами. Така позиція обвинуваченого, на думку апеляційного суду, обрана лише з метою захисту і уникнення кримінальної відповідальності.

Судові рішення свідчать, що суди перевіряли доводи, у тому числі аналогічні викладеним у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів уважає обґрунтованими й такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважаючи цей висновок обґрунтованим, зробленим на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, а саме: показанням обвинуваченого, потерпілого і свідків які місцевий суд визнав належними й допустимими, такими, що в сукупності підтверджують, визначені ст. 91 КПК, обставини, які підлягають доказуванню, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК.

Із такою оцінкою погодився й суд апеляційної інстанції.

На переконання колегії суддів, висновки судів попередніх інстанцій є правильними і не викликають суперечностей.

Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Спростовуючи аргументи сторони захисту в частині доведеності винуватості апеляційний суд вказав на те, що суд першої інстанції повно проаналізував показання самого обвинуваченого, який винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнавав, проте не заперечував, що дійсно наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя через конфлікт, показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були понятими під час затримання ОСОБА_4 , протоколи слідчих дій, висновок судово-медичної експертизи від 23 жовтня 2023 року № 94 щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_6 , висновки товарознавчих експертиз від 30 жовтня 2023 року № СЕ-19/123-23/11350-ТВ та № СЕ-19/123-23/11384-ТВ, висновки судово-технічних експертиз документів від 31 жовтня 2023 року № СЕ-19/123-23/11327-ДД, від 08 листопада 2023 року № СЕ-19/123-23/11548-ДД, від 03 листопада 2023 року № СЕ-19/123-23/11547-ДД та інші письмові докази.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_6 , який їх підтвердив в ході слідчого експерименту від 05 грудня 2023 року за його участю, всі деталі якого зафіксовані на відеозапис.

Зокрема у ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 на місці події в присутності двох понятих, за участю статиста відтворив обставини вчиненого стосовно нього злочину, показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 - двох ударів в обличчя, вказав на місце під рукою статиста, де знаходилась барсетка, як ОСОБА_4 її вирвав, маршрут, куди він побіг із нею, а також місце, де він наздогнав ОСОБА_4 , як він пихнув його рукою у спину, місце, де ОСОБА_4 впав, як він відібрав у ОСОБА_4 свою барсетку, викликав поліцію та утримував його до приїзду поліцейських.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд не виявив порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 , а також допустимість, належність і достатність зібраних доказів. Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду визнала безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими доказами.

На переконання суду апеляційної інстанції, проаналізовані судом першої інстанції належні та допустимі докази у своїй сукупності, з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин справи, що не узгоджувалися з зібраними доказами, дозволяють встановити винуватість останнього у вчиненні закінченого замаху на грабіж ОСОБА_6 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Крім того, апеляційний суд установив, що місцевий суд належним чином перевірив доводи захисника щодо відсутності та недоведеності наявності у ОСОБА_4 корисливого мотиву, як ознаки грабежу, повно проаналізував їх та вмотивовано визнав такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Отже зі змісту судових рішень убачається, що доводи які аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі були належно перевірені судами попередніх інстанцій, на них дані вичерпні та обґрунтовані відповіді з якими погоджується колегія суддів касаційного суду.

Твердження про формальний розгляд апеляційної скарги не узгоджуються зі змістом ухвали суду апеляційної інстанції, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Крім того, аргументи наведені захисником у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Суду дійти переконання, що ці рішення були постановлені з істотними порушеннями вимог КПК, що можуть поставити під сумнів їх законність.

Більше того, на переконання колегії суддів, аргументи захисника засудженого про відсутність достатніх підстав уважати, що ОСОБА_4 скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення зводяться до незгоди з судовими рішеннями та наданні власної оцінки доказам та обставинам справи.

Тож обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копії оскаржуваних судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 червня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3