Дата документу 29.07.2024 Справа № 335/4896/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4896/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/443/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000072, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти в сумі 8100 доларів США та 1500 Євро; аркуш паперу з чорновими записами; мобільний телефон «Samsung» в корпусі чорного кольору; сім карту оператора «Київстар»; сім карту оператора «Vodafone»; банківську картку «Millennium» № НОМЕР_1 ; банківську картку «Millennium» № НОМЕР_2 ; банківську картку «Bank Polski» № НОМЕР_3 ; заяву - договір від 6 грудня 2023 року на 7 арк.; три аркуші з реквізитами банківських рахунків.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , керуючись прагненням до наживи, перебуваючи у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вирішив зайнятися злочинною діяльністю, спрямованою на заволодіння чужим майном громадян України шляхом шахрайства, з метою незаконного збагачення та безперервного протиправного отримання матеріальних благ протягом тривалого часу внаслідок вчинення корисливих умисних злочинів проти власності на постійній основі.

Злочинний умисел ОСОБА_10 , направлений на вчинення злочинів, кінцевим результатом яких є отримання незаконного доходу за рахунок протиправного заволодіння та подальшого привласнення грошових коштів потерпілих шляхом їх переведення на підконтрольні ОСОБА_10 , та наближеним до нього особам банківські рахунки.

При цьому, розуміючи, що всі етапи злочинної діяльності задля досягнення кінцевого результату провести самотужки не вдасться та існує значний ризик бути викритим, ОСОБА_10 , володіючи лідерськими якостями, добрими організаторськими здібностями, комунікабельністю, знаючи психологію людей, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, вирішив утворити та очолити внутрішньо та зовнішньо стійке об`єднання злочинну організацію, так званий суб`єкт підприємницької діяльності під назвою «Work in Europe» з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, спрямованих на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами невизначеної кількості громадян України.

Взявши на себе функцію загального керівництва злочинною організацією, ОСОБА_10 , з метою координації інших учасників угрупування, особисто та за участю інших членів, залучив до участі в ньому довірених осіб, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб, які надали згоду на участь у злочинній організації та вчинених злочинах.

Створена ОСОБА_10 , злочинна організація, яка була стабільною і згуртованою, а особи, які до неї входили, мали єдині наміри щодо вчинення злочинів, тобто поєднувала наміри всіх учасників групи щодо вчинення злочинів - шахрайств, що передбачало усвідомлення кожним з учасників факту об`єднання його з іншими особами в одну групу і прагнення тісно поєднати свої зусилля з іншими учасниками для досягнення єдиного злочинного результату.

За таких обставин, усі учасники злочинної організації усвідомлюючи, що діяльність так званого агентства, спрямована на заволодіння грошовими коштами громадян проти їх волі шляхом обману, а вчинювані ними протиправні дії є шахрайством, надали свою добровільну згоду на вступ та участь у злочинній організації ОСОБА_10 , у складі якої приймали безпосередню участь у вчиненні шахрайства відносно потерпілих з використанням електронно-обчислювальної техніки у період з вересня 2022 року.

Учасники злочинної організації під назвою «Work in Europe» під загальним керівництвом ОСОБА_10 , шляхом шахрайства заволодівали грошовими коштами громадян України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 .

29 травня 2024 року вказані особи були затримані в порядку ст. 208 КПК України та їм повідомлено про підозру у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

29 травня 2024 року був проведений санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 8100 доларів США та 1500 Євро; аркуш паперу з чорновими записами; мобільний телефон «SAMSUNG» в корпусі чорного кольору; сім картка оператора «Київстар»; сім картка оператора «Vodafone»; банківська картка «Millennium» № НОМЕР_1 ; банківська картка «Millennium» № НОМЕР_2 ; банківська картка «Bank Polski» № НОМЕР_3 ; заява-договір від 6 грудня 2023 року на 7 арк.; три аркуші з реквізитами банківських рахунків.

В обґрунтування клопотання старший слідчий зазначив, що метою накладення арешту на вказані предмети є збереження речових доказів, які відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, мотивуючи рішення тим, що зазначене у клопотанні майно відповідає визначенню речових доказів, яке міститься у ч. 1 ст. 98 КПК України, зокрема, воно належить до матеріальних об`єктів, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції при задоволенні клопотання про арешт грошових коштів не звернуто увагу на те, що грошові кошти належать особі, яка в кримінальному провадженні №0000072 не має жодного процесуального статусу.

Зазначає, що 22 грудня 2023 року ОСОБА_8 реалізувала своє право на розпорядження своєю власністю та уклала договір купівлі - продажу квартири, яка належала останній на праві приватної власності на користь ОСОБА_18 , відповідно до якого, вартість майна яке було продано ОСОБА_8 склало 555000 гривень.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 у передбачений законом спосіб отримала грошові кошти, які належать їй на праві особистої приватної власності та реалізувала своє право на конвертизацію частину грошових коштів у долари США та Євро, що не заборонено законом.

Вказує, що на момент обшуку у протоколі було зазначено, що грошові кошти належать саме ОСОБА_8 , проте слідчий не звернув на це увагу та все одно їх вилучив, на вказані підстави не звернув увагу і суд першої інстанції, адже накладення арешту на грошові кошти особи, яка взагалі не має відношення до кримінального провадження та до підозрюваної особи є позбавленням права на існування та втручання у приватне життя.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області в частині про арешт грошових коштів у розмірі 8100 доларів США та 1500 Євро залишити без задоволення.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали була оголошена без присутності сторін, повний текст ухвали сторонам не надано.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, ані власник майна, ані його представник, не були присутніми під час оголошення оскаржуваної ухвали, також відсутні і відомості про отримання такими особами судового рішення, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу та вказав, що вилучені грошові кошти належать особі, яка не має жодного відношення до кримінального провадження та надано договір купівлі - продажу, проте, це було проігноровано як слідчим так і судом.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що рішення слідчого судді є законним, ОСОБА_10 є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому наразі триває.

Повідомлена належним чином власник майна ОСОБА_8 до судового засідання апеляційного суду не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавала.

Заслухавши доповідь судді, представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на майно в частині грошових коштів у розмірів 8100 доларів США та 1500 Євро, що є предметом апеляційної скарги, слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на таке майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що 22 вересня 2022 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000072 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України.

Із протоколу обшуку від 29 травня 2024 року випливає, що під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено в тому числі грошові кошти в сумі 8100 доларів США та 1500 Євро.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області від 29 травня 2024 року, грошові кошти у сумі 8100 доларів США та 1500 Євро визнано речовим доказом у кримінальному провадження №0000072.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, зі змісту клопотання старшого слідчого убачається, що ОСОБА_10 пред`явлено підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України.

Крім того, із клопотання випливає, що учасники злочинної організації під назвою «Work in Europe» під загальним керівництвом ОСОБА_10 шляхом шахрайства заволоділи грошовими коштами громадян України.

Отже, із вищевикладене убачається, що метою вчинення кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, у рамках якого було проведено обшук, є заволодіння грошовими коштами потерпілих.

Із протоколу обшуку випливає, що під час його проведення були присутні ОСОБА_10 та ОСОБА_19 .

Зі змісту ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2024 року, якою надано дозвіл на проведення обшуку, убачається, що житло, в якому був проведений обшук, належить ОСОБА_10 , де він і мешкає.

Отже, підсумовуючи вказане, колегія суддів вважає, що вилучені грошові кошти за адресою місця проживання ОСОБА_10 можуть бути такими, що набуті кримінально протиправним шляхом, а тому в розумінні ст. 98 КПК України є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відтак, враховуючи інкриміновані ОСОБА_10 кримінальні правопорушення, де предметом злочинів є грошові кошти, існують підстави вважати, що вилучені грошові кошти за місцем проживання підозрюваного є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Між іншого, слід зазначити, що посилання в апеляційній скарзі на законність походження вилучених грошових коштів, на даному етапі досудового розслідування не впливає на правильність висновків слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, може бути вилучено та арештовано незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Більш того, в протоколі обшуку було зазначено лише про те, що виявлені грошові кошти отримані законним шляхом, без конкретизації джерела їх походження, зокрема, не вказано, що вони отримані внаслідок продажу житла.

Таким чином, із вищевказаного випливає, що на даному етапі досудового розслідування, зазначені в клопотанні грошові кошти у сумі 8100 доларів США та 1500 Євро, повністю відповідають критеріям речового доказу у розумінні ст. 98 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що вилучені грошові кошти у сумі 8100 доларів США та 1500 Євро є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на грошові кошти в сумі 8100 доларів США та 1500 Євро, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення в цій частині слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000072, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4