ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого (відеоконференція) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2024 року в кримінальному провадженні №0002972 від 08.08.2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, розлученого, утриманців не маючого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз судимого вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.05.2021 року, зміненим ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13.12.2022 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 29.03.2023 року в зв`язку із відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, і за його вчинення призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

ЄУНСС: 727/11583/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/285/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання, призначеного цим вироком, період його попереднього ув`язнення, починаючи з дня затримання, з 08.08.2023 року, по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_6 , повторно, 08.08.2023 року, близько 16:40 год., перебуваючи в салоні автобуса (маршрутне таксі № 1), що рухався по вул. Головній в м. Чернівці від зупинки «Чапаєва» до зупинки «Авіакаса», діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та метою особистого незаконного збагачення, відкрито викрав з сумки ОСОБА_8 належні їй гаманець червоного кольору вартістю 980 грн. та грошові кошти в сумі 6524,50 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду у загальному розмірі 7504,50 грн.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі не погоджується із вироком районного суду, вважає його незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що під час затримання викраденого гаманця у нього не виявили, жоден із свідків не вказав на нього, як на особу, яка заволоділа майном потерпілої, потерпіла також не бачила хто у неї викрав майно.

Вказує, що на наявному в матеріалах справи відеозаписі видно як він виходить із маршрутного транспорту та не має при цьому чужого майна.

Стверджує, що за висновками дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи не встановлено зв`язку коштів із потерпілою чи її чоловіком.

Зазначає, що його родичі знаходяться за межами України та регулярно пересилають кошти, грошові кошти в іноземній валюті, які в нього виявили він придбав за два тижні до інкримінованих подій з коштів з продажу автомобіля.

Також зазначає, що грошові кошти - 706 грн., є залишком із знятих ним у банкоматі коштів в 1000 грн.

Вважає, що судовий розгляд було проведено однобічно та упереджено, жодних доказів його вини у інкримінованому злочині немає.

Просить скасувати оскаржуване рішення та звільнити його з під варти у зв`язку із невинуватістю.

Захисник ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі не погоджується із вироком районного суду, вважає його незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що по справі не було здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Вказує, що потерпіла не бачила хто саме заволодів її коштами, та звинуватила ОСОБА_6 тільки через те, що на нього вказала невідома жінка.

Стверджує, що свідок ОСОБА_11 не був безпосереднім свідком викрадення майна, а свідок ОСОБА_12 надав покази із посилання слова свої дружини - потерпілої ОСОБА_8 .

Зауважує, що при особистому обшуку ОСОБА_6 у нього не було виявлено гаманця потерпілої, орган досудового розслідування взагалі не встановив при яких обставинах, коли і хто міг розпорядитись гаманцем потерпілої.

Зазначає, що на відеозаписах із камери спостереження вбачається, що ОСОБА_6 вийшов з автобусу та ішов в спокійному темпі.

Посилається на висновки імунологічних експертиз, згідно яких на купюрах номіналом 50 Євро не було виявлено клітин, які б відповідали зразкам потеплілої ОСОБА_13 ,В, та її чоловіка ОСОБА_12 .

Вказує, що грошові кошти в національній валюті були зняті ОСОБА_6 з рахунку «Ощадбанк», що підтверджує відповідна роздруківка із системи.

На переконання апелянта, все вищевказане було залишено без належної уваги районним судом, що мало наслідком безпідставне притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 186 КК України.

Просить скасувати оскаржуваний вирок, визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та виправдати у зв`язку із недоведеністю його вини.

На вказані апеляційні скарги надійшло заперечення прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_14 , у якому прокурор не погоджується із доводами апеляційних скарг, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доводиться сукупністю зібраних та безпосереднього досліджених судом під час судового розгляду доказів.

Зокрема, прокурор наводить покази потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , також посилається на письмові докази по справі.

Посилається на п. 4 ПП ВСУ №10 від 06.11.2009 року, яким роз`яснено, що дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і незважаючи на це продовжені винною особою з метою заволодіння майном належить кваліфікувати як грабіж.

Зазначає, що районний суд вірно не взяв до уваги покази обвинуваченого, оскільки він з моменту затримання його потерпілою висував різні неправдиві версії щодо походження виявлених у нього грошей.

Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок районного суду щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 186 КК України без змін.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть вироку, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, провівши судове слідство, допитавши потерпілу, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження надавши учасникам кримінального провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 таких вимог не дотримався.

ОСОБА_6 інкриміновано те, що він повторно, 08.08.2023 року, близько 16:40 год., перебуваючи в салоні автобуса (маршрутне таксі № 1), що рухався по вул. Головній в м. Чернівці від зупинки «Чапаєва» до зупинки «Авіакаса», діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та метою особистого незаконного збагачення, відкрито викрав з сумки ОСОБА_8 належні їй гаманець червоного кольору вартістю 980 грн. та грошові кошти в сумі 6524,50 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду у загальному розмірі 7504,50 грн.

Очевидців відкритого викрадення майна ОСОБА_6 не встановлено.

В основу доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованих діях орган досудового розслідування у обвинувальному висновку та районний суд у оскаржуваному вироку поклали показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Однак, як видно із змісту показань потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були безпосередньо допитані судом, вони не бачили, що саме ОСОБА_6 викрав гаманець, і яким способом він це зробив.

Потерпіла ОСОБА_8 посилаючись на те, що сусідка по сидінню у автобусі вказала на чоловіка у чорній кепці, який викрав у неї гаманець вважала, що це ОСОБА_6 , тому бігла за ним.

Отже, надаючи правову оцінку показанням потерпілої і свідків апеляційний суд прийшов до висновку, що єдиним очевидцем крадіжки гаманця потерпілої була вищезазначена особа жіночої статі, яка не була встановлена органом досудового розслідування, тому іі допит стосовно побаченого нею не можливий.

На наявному у матеріалах справи відеозаписі зафіксовано як із автобуса виходить ОСОБА_6 , згодом виходить потерпіла ОСОБА_8 .

Після цього ОСОБА_6 не виривався і не тікав, надав для огляду особисті речі.

Гаманець потерпілої ОСОБА_8 не знайдений.

Надані ОСОБА_6 грошові кошти, у подальшому, були предметом судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно висновків якої на них відсутні генетичні ознаки приналежності слідів на них потерпілій ОСОБА_8 та іі чоловіку ОСОБА_12 .

У змісті фабули сформульованого судом обвинувачення не вказано яким способом ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна, у чому полягала відкритість його дій, не встановлено у чиїй присутності такі дії вчинені, що свідчить про неконкретність обвинувачення.

Районний суд проігнорував допущену неповноту та однобічність досудового слідства по даному кримінальному провадженні і як наслідок не усунув такі недоліки, а притягнув ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності без наявності фактичних даних, що підтверджують обвинувачення.

Вирок районного суду за своїм змістом не відповідає вимогам ст.374 КПК України щодо формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення .

Районний суд послався на норми матеріального права, судову практику, але не застосував їх при ухваленні оскаржуваного вироку.

Районним судом кваліфіковано дії ОСОБА_6 як такі, що розпочаті як крадіжка, таємне викрадення чужого майна, які в подальшому були викриті потерпілою ОСОБА_8 , яка побігла за ОСОБА_6 кричала щоб він зупинився, за допомогу свідка ОСОБА_11 наздогнала та висунула категоричну вимогу про повернення майна.

Такі висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і як наслідок є невірною і кваліфікація дій ОСОБА_6 .

В ході судового та досудового слідства потерпіла ОСОБА_8 не вказувала, що бачила хто вчинив у неї з сумки крадіжку гаманця, таких показань не давали і інші допитані свідки, особи яких встановлені.

Районний суд не надав вірної правової оцінки доказам даного кримінального провадження, з такою оцінкою не погоджується колегія суддів. Під час апеляційного розгляду безпосередньо допитано потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , досліджено матеріали кримінального провадження, колегія суддів надала іншу правову оцінку цим доказам, та прийшла до висновку недоведеність вини ОСОБА_6 у інкримінованих діях.

Такі висновки апеляційного суду випливають із змісту безпосередньо досліджених ним показань обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та матеріалів справи.

Із показів обвинуваченого ОСОБА_6 наданих в районному та апеляційному суді вбачається, що він категорично заперечує вчинення ним грабежу, зазначає, що дійсно їхав в автобусі із потерпілою, однак до викрадення майна не причетний, не бачив ні гаманця ні грошових коштів потерпілої, в своєму гаманці мав власні кошти від продажу автомобіля.

Покази обвинуваченого районний суд сприйняв критично, не спростував їх, не дав належної оцінки та зазначив, що ці покази не підтверджуються доказами, спростовуються матеріалами справи та показами потерпілої і свідків, яким також не дав належної правової оцінки.

Під час апеляційного перегляду потерпіла ОСОБА_8 показала, що того дня в ранці чоловік подарував їй 100 євро, вона склала їх двічі та поклала в гаманець до інших купюр, всього в гаманці було три купюри по 50 євро та близько 1000 грн. Повертаючись з лікування додому вона сіла в автобус, проїхавши декілька зупинок, під час того як автобус зупинився та із нього вийшли люди, жінка яка сиділа поруч сказала їй, що чоловік у чорній кепці викрав у неї гаманець, після чого десь через 30 секунд вона теж вийшла з автобуса та побігала за чоловіком, якого, на її думку, описала та жінка. Вона кричала цьому чоловіку щоб він зупинився, однак він прискорився, тоді вона почала кричати іншим особам, щоб допомогли його зупинити. Після чого один чоловік перегородив дорогу чоловіку за яким вона бігла, вона викликала працівників поліції, які при огляді речей виявили у чоловіка, якого вона наздоганяла, грошові кошти, які на її думку він у неї викрав.

Із показів потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що її позиція, що гроші викрав саме ОСОБА_6 є припущенням, яке вона зробила на підставі того, що ОСОБА_6 був першою особою, яку вона побачила та яка підходила під опис наданий жінкою в автобусі, при цьому їй здалось що він прискорив темп ходіння після її криків, та переклав щось із кишені в гаманець де було знайдено кошти в розмірі 150 євро, три купюри по 50 євро, які відповідають сумі та номіналу коштів в гаманці потерпілої.

При цьому потерпіла зазначила, що особисто не бачила особу на яку вказувала жінка в автобусі, не заперечувала що ОСОБА_6 міг прискоритись оскільки переходив пішохідний перехід під кінець зеленого сигналу, ОСОБА_6 в подальшому не пробував втекти.

Допитаний в апеляційну суді свідок ОСОБА_11 зазначив, що переходив пішохідний перехід по вул. Головній та почув, як позаду кричала жінка «зупиніть його, він вкрав гаманець», розвернувшись він побачив чоловіка, який йшов дуже швидко, він завадив йому пройти далі та затримав його доки жінка не підійшла теж, далі вони викликали поліцію, при цьому він бачив як чоловік щось витягнув із кишені та поклав собі в гаманець, зазначив, що ОСОБА_6 переходив пішохідний перехід вже на червоне світло, та міг з цих причин прискоритись, крім того ОСОБА_6 жодних спроб втекти не здійснював.

Свідок ОСОБА_12 під час апеляційного перегляду показав, що того дня подарував дружині на день народження 100 доларів, пізніше на уточнююче питання сказав, що це могли бути 100 євро, він погано розбирається в іноземній валюті. Грошей він торкався та складав їх, після чого дружина поклала їх собі в гаманець.

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.08.2023 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що 08.08.2023 року, близько 16:30 год. невідома особа чоловічої статі, перебуваючи в автобусі №1, викрала з її сумки червоний гаманець, в якому було 150 Євро та близько 500 грн. (т.1 а.с. 7).

Вказаним протоколом підтверджується факт викрадення у потерпілої коштів, та звернення із цим до поліції, однак жодним чином не підтверджується причетность до цього ОСОБА_6 .

Згідно протоколу затримання від 08.08.2023 року та його відеозапису, вбачається, що о 17:27 год. у АДРЕСА_2 затримано ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні крадіжки, під час обушку було виявлено та вилучено кепку чорного кольору, рюкзак чорного кольору, кофту чорного кольору, а також гаманець чорного кольору з трьома купюрами номіналом 50 Євро, 500 грн. однією купюрою, 100 грн. однією купюрою, дві купюри номіналом 50 грн., 5 грн. однією купюрою та 1 грн. однією купюрою (т. 1 а.с. 8-12).

Із змісту цього протоколу та його відеозапису вбачається, що у ОСОБА_6 дійсно були вилучені грошові кошти, однак ні цим доказом, ні жодним іншим не підтверджено, що вилучені грошові кошти були саме коштами, які викрали у потерпілої ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання щодо можливої належності виявлених грошових коштів потерпілій ОСОБА_8 , поза належною увагою районного суду залишився висновок експерта СЕ-19/109-23/11500 - БД від 06.11.2023 року.

Згідно висновку експерта СЕ-19/109-23/11500 -БД від 06.11.2023 року вбачається, що на двох купюрах номіналом 50 Євро, які були вилучені у ОСОБА_6 немає генетичних ознак букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , а на третій купюрі виявлені клітини, які є змішаними та для ідентифікації не придатні.

Під час апеляційного перегляду потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що точно тримала купюри, які подарував їй чоловік в руках, та зазначила що складала їх декілька разів, свідок ОСОБА_12 також вказував, що тримав вказані купюри в руках.

За таких обставин, відсутність генетичних ознак потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 на грошових коштах вилучених у ОСОБА_6 , свідчать про те, що ці кошти не були у руках потерпілої та її чоловіка

Із змісту протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками, встановлено, що потерпіла впізнала в ОСОБА_6 особу, на яку їй в автобусі вказала жінка ( т. 1 а.с. 43-45).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою та відеозапису цієї слідчої дії встановлено, що ним зафіксовані обставини які були відображені під час слідчого експерименту, а саме як потерпіла бігла за невідомим їй чоловіком, кричала, як свідок ОСОБА_11 зупинив цього чоловіка, однак не зафіксовано жодних обставин, які б підтверджували викрадення коштів обвинуваченим ОСОБА_6 (т.1 а.с. 117-120).

Згідно відеозапису з камери спостереження біля зупинки «Авіакаси», з якого вбачається, що на цій зупинці з автобуса виходить обвинувачений та через деякий час потерпіла (т. 1 а.с. 39).

Під час дослідження цього відеозапису апеляційним судом було встановлено, що на ньому зафіксовано, як до зупинки під`їжджає автобус, біля центральних дверей якого вже знаходить ОСОБА_6 , який після відкриття дверей виходить праворуч, при цьому в руках гаманця чи грошових коштів в нього не вбачається, жодних речей він не викидав, темп його ходьби є нормальним, після чого за 5-8 секунд з автобусу швидким темпом виходить потерпіла та біжить в сторону в яку пішов ОСОБА_6 .

На переконання апеляційного суду, даний відеозапис не підтверджує вчинення крадіжки ОСОБА_6 , а засвідчує лише той факт, що обвинувачений та потерпіла рухались в одному транспортному засобі та вийшли на одній зупинці.

Всі вищевказані докази, які були досліджені апеляційним судом, ні кожен окремо ні в сукупності не підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Аналізуючи пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення колегія суддів встановила, що стороною обвинувачення не було встановлено, яким чином ОСОБА_6 викрав гаманець у потерпілої, не встановлено місце знаходження цього гаманця, не встановлено, особу яка безпосередньо була свідком викрадення та могла б спростувати чи підтвердити, що саме ОСОБА_6 вчинив грабіж.

Не спростовано стороною обвинувачення і того факту, що на грошових коштах, які були вилучені у ОСОБА_6 не знайдено біологічних слідів потерпілої чи її чоловіка, які безпосередньо контактували з грошима потерпілої.

Саме факт того, що у гаманці ОСОБА_6 було знайдено кошти номінал та суму яких еквівалентна тому, що було викрадено у потерпілої, було підставою для потерпілої ОСОБА_15 вважати, що саме ОСОБА_6 викрав у неї грошові кошти.

Однак, приналежність потерпілій грошових коштів вилучених у ОСОБА_6 не підтверджена ні показами потерпілої та свідків, ні доказами наявними в матеріалах справи, навпаки, спростовується висновком експерта, що залишено без належної оцінки районним судом, тому виникає сумніві у тому, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані дії, усі сумніви щодо доведеності вини особи, згідно ст. 62 Конституції України, тлумачаться на її користь.

Згідно ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення,доки її вину не буде доведено у порядку, встановленому законом

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Судова колегія вважає, що у цьому провадженні на досудовому слідстві і піч час розгляду справи районним судом, високі стандарти доведення вини особи «поза розумним сумнівом» не були дотримані стороною обвинувачення, що залишилось поза належною увагою районного суду.

По справі не здобути доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.186 КК України, районний суд не надав належної оцінки доказам по справі, прийшов до поспішного висновку щодо винуватості ОСОБА_6 .

За таких обставин, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд прийшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 .

У даному випадку апеляційний суд не може прийняти іншого процесуального рішення чим закриття провадження за недоведеністю, оскільки за своїми процесуальними повноваженнями надав оцінку наявним доказам і не може перебирати на себе функції обвинувачення щодо усунення неповноти слідства.

Під час апеляційного розгляду усім учасникам було надано можливість реалізувати свої процесуальні права у даному кримінальному провадженні.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведеності винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати.

Згідно ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно задовольнити, оскаржуваний вирок скасувати та закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 186 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження №0002972 від 08.08.2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 186 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 скасувати.

Звільнити з під варти ОСОБА_6 негайно.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.08.2023 року.

Витрати за проведення у кримінальному провадженні судово-дактилоскопічної експертизи у розмірі 1912 грн. та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 5 313,11 грн. - віднести за рахунок держави.

Речові докази:

- відео файли, перекопійовані на DVD диски (т.1 а.к.п. 36, 42) залишити в матеріалах кримінального провадження №0002972;

- гроші в сумі в сумі 150 євро, а саме: 3 (три) купюри номіналом 50 (п`ятдесят) євро із серійними номерами: - «JA», «РВ», «SD» та 1 (одну) купюру номіналом 500 (п`ятсот) гривень із серійним номером «АИ2236456» - повернути ОСОБА_6

- 1 купюру номіналом 100 (сто) гривень із серійним номером «М30708853»; 2 (дві) купюри номіналом 50 (п?ятдесят) гривень із серійними номерами: «АР7617939»; «У38186189»; 1 (одну) купюру номіналом 5 (п?ять) гривень із серійним номером «У€5369723»; 1 (одну) купюру номіналом 1 (одна) гривня із серійним номером «ПД6332853» - повернути ОСОБА_6 ;

- кепку чорного кольору з надписом «Adidas», рюкзак червоно-чорного кольору, спортивну кофту чорного кольору із білими надписами «DIADORA» та білими смужками на рукавах - повернути за належністю ОСОБА_6 ;

- гаманець чорного кольору марки «АКА» - повернути ОСОБА_6 за належністю.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1

(посада) ОСОБА_16 , підпис) (ПІБ)

25.10.2024 року

(дата засвідчення копії)