Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9691/24
Провадження № 1кп/758/1444/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2024 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000515 від 22.04.2024, з угодою про примирення, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець, має інвалідність 2 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З 06.10.2022 на посаді головного сержанта 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України проходить військову службу старший сержант ОСОБА_7 .

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Будучи військовослужбовцем сержант ОСОБА_7 відповідно до ст. ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути зразком високої культури і дисципліни, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюється Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1.1. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до якого ОСОБА_7 , окрім іншого, зобов`язаний дотримуватись пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 8.7.3. (е), 8.10 Правил дорожнього руху України: - пункт 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; - підпункт «а» пункту 2.1: водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; - підпункт «б» пункту 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - підпункт «а» пункту 2.9: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; - пункт 8.7.3.(е): Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух; - пункт 8.10: У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 (місце зупинки), якщо їх немає - не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Однак, усупереч вищенаведених нормативно-правових актів, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху транспорту за таких обставин.

Так, 21.04.2024 ОСОБА_7 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування автомобілем марки «HyundaiSantaFe», р.н. НОМЕР_3 , в процесі якого, 21.04.2024, близько 23 год 30 хв, рухаючись крайньою лівою смугою (з наявних двох) проїзної частини вул. Івана Виговського у м. Києві, зі сторони вул. Північно-Сирецької, в напрямку вул. Данила Щербаківського, наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з площею Валерія Марченка , на якому був увімкнений червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофора.

В цей час, порушуючи вимоги пунктів 2.3 (б), 8.7.3 (ґ), 8.10 Правил дорожнього руху України (які знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками), другою (середньою) смугою проїзної частини площі Валерія Марченка у м. Києві, зі сторони вул. Тираспольська, в напрямку вул. Мрії рухався автомобіль марки «ChеvroletAveo», р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_9 , (стосовно якого матеріали досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження), який наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з вул. Івана Виговського, на якому відбулось перемикання зеленого миготливого сигналу на жовтий (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофора.

Також, порушуючи вимоги пунктів 2.3 (б), 8.7.3 (ґ), 8.10 Правил дорожнього руху України (які знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками), третьою (крайньою лівою) смугою проїзної частини площі Валерія Марченка у м. Києві, зі сторони вул. Тираспольська, в напрямку вул. Мрії рухався автомобіль марки «SkodaRoomster», р.н. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_10 , (стосовно якого матеріали досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження), який наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з вул. Івана Виговського, на якому відбулось перемикання зеленого миготливого сигналу на жовтий (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофора. В салоні вказаного транспортного засобу, на задньому пасажирському сидінні перебувала пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 8.7.3. (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, 21.04.2024, близько 23 год 30 хв, водій ОСОБА_7 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи технічно справним автомобілем марки «HyundaiSantaFe», р.н. НОМЕР_3 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, наближаючись до світлофорного об`єкту з увімкненим червоним (забороняючим рух в його напрямку) сигналом світлофору, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити увімкнення червоного сигналу світлофора та обрати безпечні прийоми керування, будучи зобов`язаним в даному випадку зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), створюючи загрозу здоров`ю громадян, рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, виїхав на перехрестя вул. Івана Виговського та площі Валерія Марченка на червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «ChеvroletAveo», р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_9 та з автомобілем марки «SkodaRoomster», р.н. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_10 , які виїхали на вказане перехрестя на жовтий (забороняючий рух в їх напрямку) сигнал світлофору, з метою подальшого руху в напрямку вул. Мрії.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобілю марки «SkodaRoomster», р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритої травми лівої кісті: уламковий перелом голівки третьої п`ясної кістки зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, а також тілесне ушкодження у вигляді синця правої гомілки в середній третині, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 8.7.3. (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, які є причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, в діях водія ОСОБА_7 встановлено порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 8.7.3. (е), 8.10 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

09 серпня 2024 року між неповнолітньою потерпілою ОСОБА_4 , законним представником потерпілої - ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 укладено угоду про примирення.

Як убачається зі змісту укладеної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України та покарання, яке він повинен понести із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) із застосуванням додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

У судовому засіданні обвинувачений винним у вчиненні вищевказаного злочину визнав повністю, щиро каявся, зазначив, вказав, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованих кримінальних правопорушень, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винуватим, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього в разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У зв`язку з чим обвинувачений просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він щиро розкаюється в інкримінованому йому злочині, є військовослужбовцем, має інвалідність ІІ групи, має статус учасника бойових дій, має виключно позитивні характеристики за місцем служби, засуджує свою поведінку. Додав, що з самого початку він визнавав себе винним, співпрацював зі слідством, що потерпілій добровільно відшкодував 30 000 гривень моральної шкоди та 10 000 гривень на лікування. Наголосив, що більше користі принесе державі, виконуючи свої службові обов`язки та захищаючи країну.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити укладену угоду про примирення, зазначаючи, що є всі передбачені законом підстави для її затвердження. Додав, що у обвинуваченого дві обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та відшкодування шкоди потерпілій.

Потерпіла та її законний представник просили затвердити укладену угоду про примирення та призначити покарання обвинуваченому, яке вказане в угоді про примирення. Уклавши відповідну угоду про примирення, вони цілком розуміє надані їм законом права, а також їм роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір про відшкодування шкоди. Крім того, вказали, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. На час укладання та розгляду угоди жодних претензій потерпілої не залишилось до обвинуваченого. Наголошують, що обвинувачений зразу відшкодував матеріальну та моральну шкоду, тільки він один і відшкодував (на відміну від інших учасників ДТП), всі дії обвинуваченого після скоєного правопорушення, свідчать про його щире каяття.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоди про примирення, зазначаючи про наявність 2 пом`якшуючих покарання обставин, що дозволяє застосовувати покарання більш м`яке, ніж передбачено законом.

Вислухавши сторони угоди, захисника та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Згідно з вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_7 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, в обсязі обвинувального акту. Цією угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України та покарання, яке він повинен понести із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) із застосуванням додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

Вказаною угодою встановлено наслідки її укладення та затвердження, у відповідності до приписів статті 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Приписами частини 3 статті 469 КПК України встановлено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Приймаючи рішення про затверджуючи угоди про примирення, суд враховує і судову практику щодо угод про примирення.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року (справа № 5-27 кс 16), примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину, на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія інтерес.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Тому наразі щодо наданої суду угоди про примирення суд керується не тільки формальними вимогами норм статей 468, 469, 474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримається їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 06.12.2018 року у справі № 756/11661/17.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та у вчиненні якого він визнав себе винним, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

В судовому засіданні достеменно встановлено наявність 2 обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття обвинувачено (п.1 ч.1 ст.66 КК України) та добровільне відшкодування обвинуваченим завданого потерпілій збитку (п.2 ч.1 ст.66 КК України).

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком зрозумів права, визначені частиною 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до ОСОБА_7 у разі затвердження угоди судом.

Суд пересвідчився, що угода відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані у разі затвердження угоди судом.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину, обране з урахуванням особи обвинуваченого та обстави, що пом`якшують обтяжують покарання останнього.

Обвинувачений раніше не судимий, характеризується позитивно, є діючим військовослужбовцем.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілій, дані особи обвинуваченого: ОСОБА_7 є особою з інвалідністю ІІ групи, має статус учасника бойових дій, проходить військову службу у ЗСУ з початку повномасштабного вторгнення РФ, виключно позитивні характеристики за місцем служби.

Суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 14.03.2023 нагороджений грамотою ІНФОРМАЦІЯ_3 за зразкове виконання службових обов`язків, високий професіоналізм, розумну ініціативу і старанність в повсякденній діяльності та з нагоди відзначення Дня створення військової частини НОМЕР_6 . Старший сержант ОСОБА_7 був нагороджений подяками Сухопутних військ збройних Сил України від 03.11.2023, 18.11.2023, 24.08.2023, 15.03.2024 за високий професіоналізм, наполегливість і відповідальність, проявлені під час виконання свого військового обов`язку, спрямованого на забезпечення суверенітету і відновлення територіальної цілісності Батьківщини.

Зазначене суд вважає обставинами, які істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого.

Постановою прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 від 10.07.2024 р. матеріали стосовно інших двох водіїв, в діях яких вбачаються ознаки ст.286 ч.1 КК України, були виділені в окреме провадження.

Отже, суд вважає, що наявні обставини для призначення більш м`якого основного покарання, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, зокрема і визначеного в угоді про примирення у виді штрафу.

Беручи до уваги наведені обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані, які характеризують його особу, суд вважає, що поведінка обвинуваченого свідчить про те, що він став на шлях виправлення, має у житті обставини та цінності, які будуть стимулювати його до належної поведінки, що істотно знижує ступінь її суспільної небезпеки. Тому суд вважає, що обвинуваченому доцільно призначити узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) із застосуванням додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, що стимулюватиме його у подальшому до правомірної поведінки. Указане покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та буде необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Суд вважає, що зміст укладеної потерпілою ОСОБА_4 , законним представником потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.ст. 65-67, 69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 2 ст. 53 КК України.

Відповідно до ст.100 КПК України речовий доказ - автомобіль марки «HyundaiSantaFe», р.н. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_7 , 2000 р., який поміщений на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_3 , підлягає поверненню обвинуваченому як користувачу.

У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати у сумі 28776,64 гривень на проведення судових автотехнічних експертиз.

Згідно з позицією Верховного Суду у справі № 348/1527/20 (ухвала від 12.04.2021) визначено, що стягнення з особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, процесуальних витрат, понесених органом досудового слідства у зв`язку із здійсненням кримінального провадження, не є заходом покарання чи кримінальної відповідальності. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відтак, на підставі приписів глави 8 КПК України, з урахуванням висновку щодо застосування норми права, який висвітлено у вищезазначеній постанові, процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні Київським НДЕКЦ МВС України, згідно з довідками про витрати на експертизу від 20.05.2024 № СЕ-19/111-24/25468-ІТ, вартістю 3786,40 грн, від 06.06.2024 № СЕ-19/111-24/25494-ІТ, вартістю 3029,12, від 20.05.2024 № СЕ-19/111-24/25493-ІТ, вартістю 3029,12 грн.,та актом № 483 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта № 483 від 16.05.2024, вартістю 18932,00, а всього - 28 776,64 грн. т відповідно до ст. ст. 122, 124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.

Речовий доказ - автомобіль марки «Hyundai SantaFe», р.н. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_7 , 2000 р., який поміщений на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_3 , - повернути обвинуваченому як користувачу.

Речовий доказ, визначений постановою слідчого від 22.04.2024 р., - автомобіль марки «Hyundai SantaFe», р.н. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_7 , 2000 р., який поміщений на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_3 , - повернути обвинуваченому як користувачу.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Враховуючи викладене, суд вважає, що угода, укладена між потерпілою, законним представником потерпілої та обвинуваченим, підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 374, 474, 475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_4 , законним представником потерпілої - ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 від 09 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № № 0000515 від 22.04.2024 - затвердити.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1КК України, та призначити йому покарання на підставі ч.1 ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі), із застосуванням додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

Речовий доказ - автомобіль марки «Hyundai SantaFe», р.н. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_7 , 2000 р., який поміщений на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_3 , - повернути обвинуваченому як користувачу.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертиз у сумі 28 776 (двадцять вісім тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 64 коп.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості наступають наслідки, передбачені ст. 476 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1