Дата документу 23.09.2024Справа № 554/7442/24
Провадження № 1-кп/554/1202/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2024 р. м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, уродженка м. Полтави, освіта середньо-спеціальна, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про відмову від угоди про визнання винуватості, про закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України, та продовження розгляду кримінального провадження за ч. 1 ст. 357 КК України. Клопотання обґрунтоване тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченою 30.05.2024 р., вказаним правопорушенням потерпілій завдано матеріального збитку на суму 811 грн.

Надалі, 18 липня 2024 року між прокурором та обвинуваченою в присутності захисника було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості 19.07.2024 року було скеровано до суду. Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП. Враховуючи норми Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, а також вимоги ч.2 ст. 4, ч.1 ст. 5 КК України, вартість завданої шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням станом на день розгляду кримінального провадження судом може бути підставою лише для адміністративної відповідальності, тому просить прийняти відмову від угоди про визнання винуватості та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора, просила закрити кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв?язку із декриміналізацією діяння, відмовити у затвердженні угоди та призначити справу до судового розгляду за ч. 1 ст. 357 КК України.

Захисник обвинуваченої підтримав клопотання прокурора, просив його задовольнити та призначити справу до судового розгляду за ч. 1 ст. 357 КК України.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити заявлене клопотання, та призначити справу до судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.05.2024 р. ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, діючи умисно, корисливих мотивів, використовуючи раніше викрадену банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (банківський рахунок НОМЕР_2 ), за допомогою безконтактної дії «Рау Pass» таємно викрала грошові кошти потерпілої, шляхом розрахування за товар цього ж дня:

- о 16 годині 30 хвилин у магазині «АТБ», за адресою: вул.Героїв АТО, 116, м. Полтава на суму 253 гривні 75 копійок;

- о 16 годині 36 хвилин у кіоску «ТЮТОН», за адресою: вул.Героїв АТО, 118/2, м. Полтава на суму 83 гривні;

- о 17 годині 03 хвилини у магазині «АТБ», за адресою: вул.Героїв У країни, 30, м. Полтава на суму 474 гривні 52 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 спричинила потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 811 гривень 27 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

18 липня 2024 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинила 30 травня 2024 року, чим спричинила потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 811 грн. 27 коп.

Станом на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн., тоді як вартість викраденого становить 811 грн. 27 коп., що може стати підставою адміністративної відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Зі змісту ч.8 ст.284 КПК України слідує, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний,обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному прядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно абз.5 ч. 7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

З вимог ч.ч.1,3 ст.479-2 КПК України вбачається, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468- 475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Угода не є обов`язковою для суду. Суд вправі не затвердити угоду, якщо має обґрунтовані сумніви щодо відповідності угоди вимогам закону, фактичним обставинам справи або сумніви стосовно справедливості запропонованої в угоді міри покарання чи юридичній кваліфікації діяння.

Враховуючи те, що прокурором заявлено клопотання про закриття провадження за ч. 4 ст. 185 КК України, суд вважає, що у затвердженні угоди слід відмовити, продовжити судове провадження у загальному порядку за ч. 1 ст. 357 КК України зі стадії судового засідання.

Ураховуючи, те, що вартість таємно викраденого майна становила 811 грн. 27 коп., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн., то суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, а також, з урахуванням наданої згоди обвинуваченою на закриття кримінального провадження, роз?ясненню останній наслідків закриття провадження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, відмови в затвердженні укладеної угоди, закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв?язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, та призначення справи до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 18 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 від 31.05.2024 року, укладеної між прокурором Полтавської оружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 і обвинуваченою ОСОБА_4 , підписаної за участю захисника адвоката ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000939 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Копію ухвали разом з копією обвинувального акту та реєстром матеріалів досудового розслідування направити Полтавському РУП ГУНП в Полтавській області для вирішення питання, пов?язаного із встановленням наявності чи відсутності підстав для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за відповідною статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судовий розгляд кримінального провадження за ч. 1 ст. 357 КК України призначити на 23.10.2024 року на 10 годину 00 хвилин у Октябрському районному суді м.Полтави у відкритому судовому засіданні у складі осіб, які прийматимуть участь у судовому розгляді.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1