ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/1228/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1775/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

21 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання захисника ОСОБА_8 ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення, а клопотання прокурора задоволено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 186 КК України, залишено без зміни у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 01 вересня 2024 року.

Визначено розмір застави у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 75 700 грн, після внесення якої обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року та постановити нову, якою у клопотанні слідчого відмовити та застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Матеріали, які обґрунтовують зазначені ризики, відсутні та не долучені до матеріалів клопотання, тому вони є абстрактними та надуманими з боку сторони обвинувачення.

Захисник зазначала, що стороною обвинувачення не вжито заходів щодо забезпечення участі потерпілого на стадії судового розгляду, який не з`являється в призначені судові засідання, поважних причин неявки до суду не надає. Інтересу до розгляду справи не проявляє.

ОСОБА_8 оспорюється обґрунтованість пред`явленої підозри, з часу перекваліфікації даного правопорушення зі стадії досудового розслідування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції оцінив у сукупності всі обставини та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, враховуючи те, що на даний час не відпали ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 . Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд дійшов висновку про можливість визначення розміру застави в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Щодо доводів захисника про оспорювання обвинуваченим обґрунтованості пред`явленої підозри, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, саме суд першої інстанції перевіряє фактичні обставини справи, досліджує докази, надає оцінку всім зібраним доказам як окремо, так і в їх сукупності та визначає чи є досліджений обсяг доказів достатнім для підтвердження пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу не виключає наявності підстав, що свідчать про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Суд апеляційний інстанції, переглядаючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам, у зв`язку із чим доводи захисника про необґрунтованість підозри, є безпідставними.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: