ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2228/24 Справа № 202/2401/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000279, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галинівка, Володимир-Волинського району, Волинської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшого стрільця 3 механізованого відділення, 3 механізованого взводу, 2 механізованої роти, 3 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

в режимі відеоконференції
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.
Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 24760 (двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят) грн. та моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн., - задоволений у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 24 760 (двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 19 серпня 2023 року, перебуваючи в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , де близько 20 години 30 хвилин до кімнати відпочинку у якій знаходився обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння, прийшов потерпілий ОСОБА_11 та розпочав конфлікт, нецензурно лаявся, вимагав від обвинуваченого ОСОБА_6 вийти з ним на вулицю, з метою з`ясування відносин, в результаті чого останній взяв ввірену для службового користування автоматичну зброю, автомат Калашникова № 5948459 калібру 5,45 мм та вийшов з потерпілим на подвір`я, навпроти будинку вказаного домоволодіння.
В цей час потерпілий ОСОБА_11 , виражався на адресу обвинуваченого ОСОБА_6 нецензурною лайкою та почав його штовхати.
Обвинуваченого ОСОБА_6 обурила поведінка потерпілого і він вирішив вбити його. Негайно реалізуючи свій умисел, діючи умисно, в ході конфлікту, з мотивів помсти за висловлені образи, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння смерті, направив зброю у бік потерпілого ОСОБА_11 , який знаходився напроти нього та з короткої дистанції здійснив не менш 4 пострілів в ділянку тулуба та верхньої правої кінцівки потерпілого, внаслідок чого, останній отримав вогнепальні кульові наскрізні поранення тулубу з ушкодженням нижньої долі правої легені, діафрагми, печінки, правої нирки, ребер, поперечних відростків грудного відділу хребта, наскрізні вогнепальні кульові порання верхніх кінцівок з ушкодження лівої плечової кісток та правої ліктьової кістки, які ускладнилися зовнішньою та внутрішньою кровотечою, котрі в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, від яких потерпілий ОСОБА_11 помер на місці події.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 24 760 гривень та моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень за позовом ОСОБА_10 та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 4 760 гривень, а в іншій частині позову відмовити.
В обґрунтування вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України Про поховання та похоронну справу та підпункту а пункту 4 частини першої статті 90 Бюджетного кодексу України, витрати на поховання померли учасників бойових дій здійснюються за рахунок коштів обласних бюджетів.
Також, відповідно до Інструкції про організацію поховання військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, затвердженої наказом Міністра оборони України № 185, під час організації поховання загиблого (померлого) військовослужбовця окремі предмети ритуально належності (труна, подушка, похоронне покривало, санітарний мішок, надгробний хрест, транспортувальний ящик, ритуальний вінок, державний прапор) закуповуються за рахунок військові частини.
Тобто, витрати на поховання, а також на закупівлю предметів ритуальної належності повинно бут компенсуватися за рахунок обласного бюджету за місцем поховання та за рахунок військової частини, якій ніс службу загиблий військовослужбовець.
Вказує, що витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України.
Таким чином, на переконання захисника, місцевий суд безпідставно стягнув з ОСОБА_6 витрати на поминальний обід в сумі 20 000 гривень.
Також захисник вказує, що в частині стягнення моральної шкоди потерпіла звернулася до неналежного відповідача в особі обвинуваченого, оскільки злочин був вчинений військовослужбовцем, який підпорядковується безпосередньо Міністерству оборони України, та джерелом підвищеної небезпеки (вогнепальна зброя), а тому, доцільним було долучити в якості цивільного відповідача Міністерство оборони України для відшкодування спричиненої ОСОБА_10 моральної шкоди.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_10 , - адвокат ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін.
Вказує, що загибель ОСОБА_11 відбулася не під час захисту від військової агресії російської федерації проти України, тобто захищаючи свою Батьківщину, а від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 .
Крім цього зазначає, що захисник послався на Закону України «Про поховання та похоронну справу», де зазначено що витрати на поховання померлого учасника бойових дій здійснюється за рахунок коштів обласних бюджетів, однак вбитий ОСОБА_11 не є учасником бойових дій, тому пільги на нього не розповсюджуються.
Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Заслухавши захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку представник потерпілої та прокурора, які проти апеляції прокурора заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо вирішення цивільного позову потерпілої, колегія суддів виходить з наступного.
За вимогами ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Законом України Про поховання та похоронну справу визначено загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулюються відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлення гарантій належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.
Відповідно до ст. 2 вказаного вище Закону України, поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Що стосується ствердження захисника в тій частині, що витрати на поховання, а також на закупівлю предметів ритуальної належності повинно бут компенсуватися за рахунок обласного бюджету за місцем поховання та за рахунок військової частини, якій ніс службу загиблий військовослужбовець, то вони не є слушними, виходячи з наступного.
Так, визначаючи розмір компенсації за матеріальну шкоду, судом першої інстанції враховано, що позивачем ОСОБА_10 понесені витрати на поховання, а саме: хрест 850 гривень, подушка 200 гривень, покривало 450 гривень, прохідний набір 60 гривень, простинь 250 гривень, вінок 1100 гривень, корзина 750 гривень, корзина 1100 гривень, та поминальний обід в кафе 20 000 гривень, що в сукупності становить 24 760 гривень.
Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України Про поховання та похоронну справу та підпункт «а» пункту 4 частини першої ст. 90 Бюджетного кодексу України, зазначено, що витрати на поховання померлого учасника бойових дій здійснюється за рахунок коштів обласних бюджетів.
Крім того, згідно статті 15 Закону України Про поховання та похоронну справу», Збройні Сили України, інші утворені відповідно до закону військові формування, інші державні органи надають допомогу в проведенні поховання померлих сім`ям, батькам або іншим особам, які зобов`язалися поховати померлих військовослужбовців, які померли (загинули) під час проходження служби (виконання службових обов`язків), компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження надгробків у порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Однак, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_11 не був учасником бойових дій, а також не загинув при виконанні службових обов`язків, а тому, на родину померлого, в даному конкретному випадку, не розповсюджується дія цього закону.
Крім того, загибель ОСОБА_11 відбулася не під час захисту від військової ОСОБА_12 проти України, а від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , тому, у відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, завдана майнова шкода має бути відшкодована в повному обсязі саме обвинуваченим ОСОБА_6 .
Що стосується зауваження захисника в тій частині, що місцевий суд безпідставно стягнув з ОСОБА_6 витрати на поминальний обід в сумі 20 000 гривень, то слід зазначити наступне.
Так, під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Таким чином, враховуючи традиції, комплекс заходів та обрядових дій поховання, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, за місцем тимчасової дислокації військової частини знаходячись, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , витрати на поминальний обід в сумі 20 000 гривень, цілком обґрунтовано віднесені судом першої інстанції до матеріальних збитків, які підлягають стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 .
Посилання захисника на те, що в частині стягнення моральної шкоди потерпіла звернулася до неналежного відповідача в особі обвинуваченого, а тому доцільним було долучити в якості цивільного відповідача Міністерство оборони України, слід зазначити, що відповідно до статті 15 Закону України Про поховання та похоронну справу», Збройні Сили України, інші утворені відповідно до закону військові формування надають допомогу в проведенні поховання померлих сім`ям, батькам або іншим особам, які зобов`язалися поховати померлих військовослужбовців, які померли (загинули) під час проходження служби (виконання службових обов`язків), компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження надгробків у порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Тобто, аналіз цієї статті свідчить про те, що допомога держави в проведенні поховання померлих стосується виключно випадків, коли військовослужбовець помер (загинув) під час проходження служби (виконання службових обов`язків).
Однак, в даному випадку, смерть ОСОБА_11 хоча і настала на території військової частини, однак не внаслідок виконання останнім своїх службових обов`язків або бойового завдання, а від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який під час цивільного конфлікту здійснив постріли в потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши смерть останнього.
Таким чином, відсутні підстави для залучення у справі цивільного відповідача Міністерство оборони України для відшкодування спричиненої ОСОБА_10 моральної шкоди, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.
За наведеного, судом першої інстанції ретельно досліджені підстави та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому відсутні підстави для скасування вироку в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 24 760 гривень та моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень.
Таким чином, з огляду на разом вищенаведене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000279, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4