ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2023 року за №0000203, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника про визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.435-1, ч.ч.2, 3 ст.436-2, ч.2 ст.345 КК України, визначене за їх вчинення покарання, особу й поведінку обвинуваченого, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і приписи ч.6 ст.176 КПК України.

Урахувавши положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку щодо продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено заявлені ризики, які є мінімальними та частина з них зменшилась, неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, має: постійне місце проживання з матір`ю та бабою, стійкі соціальні зв`язки, працює спортивним тренером, натомість сама по собі тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не є достатньою підставою для продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою; станом на сьогодні по справі допитано всіх потерпілих та свідків, що виключає можливість тиску на них; положеннями ч.4 ст.183 КПК України встановлено право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави в передбачених у цій нормі випадках.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника про задоволення апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним, зокрема, в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.114-1 КК України - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період; ч.2 ст.345 КК України - умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків; ч.2 ст.435-1 КК України - виготовлення та поширення матеріалів, які містять образу честі й гідності військовослужбовців, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії РФ; ч.2 ст.436-2 КК України виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році; ч.3 ст.436-2 КК України - виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, вчинені повторно.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Як убачається з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, врахувавши обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.435-1, ч.ч.2, 3 ст.436-2, ч.2 ст.345 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими (ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.436-2 КК України) та нетяжкими (ч.2 ст.435-1, ч.2 ст.436-2, ч.2 ст.345 КК України) злочинами, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання винуватим від 5 до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна (за вчинення тяжких злочинів), особу й поведінку обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, може продовжити користуватись своїм обліковим записом у соціальній мережі «Instagram», який він не видаляв та з використанням якого пов`язуються інкриміновані злочинні дії, за даними досудової доповіді часто втрачає контроль над своїми емоціями та поведінкою, підтримує зв`язки кримінальної спрямованості з особами з антисоціальною поведінкою, дотримується і сам названої поведінки щодо окремих осіб, має: високі рівні ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, середній ризик здійснення насильницьких дій.

Таким чином, місцевим судом ураховано тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення та враховуються при вирішенні цього питання, а тому доводи апеляційної скарги про протилежне є необґрунтованими.

Серед іншого, суд першої інстанції констатував, що наразі не всі учасники кримінального провадженні допитані.

Однак доводи апелянта про те, що станом на сьогодні по справі допитано всіх потерпілих та свідків у контексті приписів п.3 ч.1 ст.177 КПК України позбавлені підстав, оскільки, як підтверджено даними щодо перебігу судового провадження в місцевому суді, 27 вересня 2024 року наприкінці судового засідання, в якому вирішувалось клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, сторони обвинувачення та захисту заявили клопотання про допит свідків і, до того ж, не виключено можливість здійснення додаткового допиту вже допитаних потерпілих, свідків. Ризик же впливу на потерпілих і свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а навпаки більше активізується на стадії судового розгляду.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 умисних кримінальних правопорушень, в тому числі ряду тяжких злочинів, проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства й міжнародного правопорядку, авторитету органів державної влади, зокрема, в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, із застосуванням насильства та в умовах воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, що, при цьому, вбачається з положень ч.6 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються, зокрема, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також п.1 і абз.3 ч.4 ст.183 КПК України унормовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину: вчиненого із застосуванням насильства; передбаченого ст.ст.109-114-2 КК України (під час дії воєнного стану).

Запровадження ж положень абз.3 ч.4 ст.183 КПК України було обумовлено насамперед потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України шляхом встановлення особливого порядку вирішення питання з приводу альтернативного запобіжного заходу при постановлені судових рішень про тримання під вартою щодо осіб, яких обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України та злочину із застосуванням насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Заважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, в їх сукупності, то невизначення під час дії воєнного стану судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 не судимий, має місце проживання, соціальні зв`язки з матір`ю та бабою, працював спортивним тренером, однак ці відомості, з огляду на зазначені вище обставини, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо неможливості запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, не є належною і достатньою підставою для визначення ОСОБА_8 згаданого альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4