КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/559/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сасівка Кропивницького району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, без утриманців, безробітного, має неофіційний періодичний підробіток, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на обвинуваченого обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 2 271 гривні 84 копійки на залучення експертів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в місті Кропивницькому по вулиці Павла Луньова, біля приміщення бібліотеки ЗОШ №12, помітив свого знайомого ОСОБА_9 , який користувався мобільним телефоном марки «Хіаоmі Redmi 1А», який належить останньому, саме у цей час у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_8 того ж дня, приблизно о 17 годині 00 хвилин, перебуваючи разом з ОСОБА_9 у АДРЕСА_2 , де під приводом здійснення телефонного дзвінка, попрохав у останнього мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 1А», вартістю 2 033 грн. 33 коп.

ОСОБА_9 , не підозрюючи протиправних намірів, вважаючи, що ОСОБА_8 має намір здійснити дзвінок, надав вказаний мобільний телефон останньому.

Заволодівши в такий спосіб мобільним телефоном, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, вищевказаним майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 2 033 грн. 33 коп.

Із судовим рішенням не погоджується прокурорка, яка в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок,яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, призначити покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

У подальшому прокуроркою внесені зміни до апеляційної скарги, де вона просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України закрити на підставі п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КК України.

Також стороною обвинувачення пропонується копію ухвали суду апеляційної інстанції направити до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП за вчинення діяння, кримінальне провадження у якому закрите на підставі п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КК України.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

На підставі п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі втрати чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (ред.. 09.08.2024) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; ч. 2 ст. 51 КУпАП (ред.. 09.08.2024) установлює, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Розрахунок неоподатковуваного мінімуму доходів громадян здійснюється у відповідності до положень ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 гривні (50% від його розміру відповідно 1 342 гривні).

ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, вчинене 26.12.2023, вартість майна, яким заволодів ОСОБА_8 становить 2 033 гривні 33 копійки, тобто, менше, ніж розмір, з якого, у відповідності до ч. 2 ст. 51 КУпАП, настає кримінальна відповідальність.

Тому, прокурорка, посилаючись на положення ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України. просить скасувати оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 , закривши кримінальне провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора на підтримку зміненої апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення зміненої апеляційної скарги і закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції регламентується ст. 417 КПК України: суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон,яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Як встановлює ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частина 1 статті 2 Кримінального кодексу України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), при тому, у нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Положення ч. 1 ст. 51 КУпАП, які діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, встановлювали адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Зокрема, як визначалось ч. 3 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року) викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

При цьому, положення п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України вказують: якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Однак, з 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

У зв`язку з чим, цим Законом статтю 51 КУпАП було викладено в новій редакції.

Отже з ч. 1 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, яка чинна з 09.08.2024 року), встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, яка чинна з 09.08.2024 року), встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, зважаючи на зазначене вище, кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Статтею 58 Конституції України регламентовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість; закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до висновків Великої Палати ВС в Постанові від 13.01.2021 року у справі № 306/7567/12, за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Аналогічні висновки містить постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі №345/3522/18.

У випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини висловлювався про те, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Ніякого покарання без закону», - є важливою складовою принципу верховенства права.

Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким, за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (справа «Скоппола проти Італії»).

Отже, наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Тож, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 028 грн., у зв`язку з чим дія Закону має зворотну дію у часі, а тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

До того ж, й Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, Постановою від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21, зроблено висновок з приводу того, чи мають зміни, яких зазнали статті 185, 190, 191 КК внаслідок зміни редакції ст. 51 КУпАП, зворотну дію в часі, оскільки Законом № 3886-IX у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 НМ.

Об`єднана палата вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 НМ, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

Зміну в ст. 51 КУпАП розміру коефіцієнта НМ до 2, який розмежовує адміністративну та кримінальну відповідальності за відповідні діяння, Об`єднана палата розглядає як зміну до кримінального закону, оскільки мета законодавця полягала саме у зміні диспозиції відповідних кримінальних правопорушень.

Об`єднана палата робить висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Обвинуваченого ОСОБА_8 вироком суду першої інстанції засуджено за вчинення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинене 26.12.2023, вартість майна, яким незаконно заволодів ОСОБА_8 становить 2 033 гривні 33 копійки.

Положення п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України вказують: якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 гривні (податкова соціальна пільга відповідно становить 50% від його розміру 1 342 гривні).

Кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

З огляду на наведене вище, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_8 діяння, а вартість майна, що викрадене, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для відповідного року, то станом на дату апеляційного перегляду оскаржуваного вироку суду першої інстанції вказане діяння не підпадає під кримінально каране, передбачене Особливою частиною КК України та може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 417, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Змінену апеляційну скаргу прокурорки у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2024 стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за вчинене особою діяння.

Копію ухвали Кропивницького апеляційного суду направити начальнику Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області для прийняття рішення щодо притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП, у зв`язку із закриттям, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, кримінального провадження за вчинення діяння, кримінальна караність якого скасована.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4