Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2024 року м. Рівне

Справа № 564/3526/21

Провадження № 11-кп/4815/437/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2024 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000300 від 05.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора Костопільського відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 03 серпня 2024 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою, а запобіжний захід, строк дії якого продовжено шістнадцятий раз поспіль, неспіврозмірний з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Вказує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, сім`ю, яка цікавиться його життям, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, вимоги режиму утримання та правила внутрішнього розпорядку виконує, потерпіла судом вже допитана, що, на його думку, свідчить про не доведення продовження існування ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а нових достатньо обґрунтованих ризиків прокурором не наведено.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім заходом забезпечення, який в змозі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього судом обов`язків.

Крім того, наголошує, що ОСОБА_6 вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнає та має намір довести свою невинуватість в суді.

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Також в апеляційній скарзі захисник просить здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження, що не суперечить положенням тому ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Вирішуючи подане клопотання, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до вірних висновків про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, в разі доведення його вини, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до 15 років. Даний факт свідчить про існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому встановлено, що ОСОБА_6 після скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення залишив місце події, а на стадії досудового розслідування при застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, неодноразово порушував його умови, що свідчить про продовження існування встановленого ризику.

Також, на думку апеляційного суду, продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, в тому числі на свідка ОСОБА_8 , яка була безпосереднім очевидцем інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, оскільки зі змісту клопотання прокурора вбачається, що під час досудового розслідування вказаний свідок зазначила, що з номеру мобільного телефону знайомої обвинуваченого на неї чинився тиск з метою зміни нею своїх показань.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

На переконання апеляційного суду, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання дані обставини не змінилися та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Отже, обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що розгляд даного провадження триває вже значний період часу та загальний строк перебування обвинуваченого під вартою також значний. Вказані обставини є несумісними з ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому повинні бути враховані судом, у провадженні якого на даний час перебуває справа.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2024 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000300 від 05.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3