Справа № 308/8754/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000267 від 14.05.2024, розпочатому за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у невстановлений у ході досудового розслідування точний час, але не пізніше 08.02.2024, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, здійснюючи свою протиправну діяльність за заздалегідь обумовленим планом, діючи за попередньою змовою групою осіб з наразі достовірно невстановленими особами, задля незаконного переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, у районі 198 прикордонного знаку, поблизу с. Дубриничі, Ужгородського району, Закарпатської області, у пішому порядку, поза пунктом пропуску через державний кордон України, намагався переправити ОСОБА_6 через державний кордон України до Словацької Республіки, однак ОСОБА_6 о 14 год. 00 хвилин 08.02.2024 був виявлений та затриманий працівниками 94 прикордонного загону ДПС України.

Однак, ОСОБА_5 не зупиняючись на вчиненому, а доводячи свій єдиний злочинний умисел щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України до кінця, з метою особистого протиправного збагачення, 17.02.2024 о 17 год. 46 хв., у приміщенні готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що за адресою: АДРЕСА_1 , зустрівся із ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, та у ході розмови із останнім запропонував йому ( ОСОБА_6 ) інший варіант незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, залучивши для цього невстановлену у ході досудового розслідування особу, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, та надавши ОСОБА_6 гарантії успішного переправлення його через державний кордон України.

Після цього, ОСОБА_5 не зупиняючись на вчиненому, а доводячи свій єдиний злочинний умисел щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України до кінця, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, за допомогою мобільного зв`язку, 19.02.2024 організував зустріч ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, з невстановленою у ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження на території АЗС «ОККО» у АДРЕСА_2 , яка о 19 годині 44 хвилин 19.02.2024, координуючи свої дії з ОСОБА_5 , у ході проведення вказаної зустрічі (невстановлена у ході досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження), проінформувала ОСОБА_6 щодо механізму й особливостей його протиправного переправлення через державний кордон України, зокрема: повідомила ОСОБА_6 можливі час, місце і спосіб його протиправного переміщення через державний кордон України.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою у ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, у період часу з 19.02.2024 по 21.02.2024 за допомогою мобільного зв`язку, координував дії ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, щодо механізму та особливостей незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, зокрема: час, місце та спосіб перетину ним державного кордону України.

У той же час, невстановлена у ході досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, у період часу з 19.02.2024 по 21.02.2024 за допомогою мобільного зв`язку, координувала дії ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, щодо механізму та особливостей незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, зокрема: час, місце та спосіб перетину ним державного кордону України, та надала вказівку ОСОБА_6 прибути і поселитись у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розміщеного за адресою: АДРЕСА_3 й очікувати подальші її вказівки, що у подальшому ОСОБА_6 і було виконано.

З метою реалізації злочинного умислу до кінця, невстановлена у ході досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , з метою незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, через невстановлених у ході досудового розслідування осіб, залучив для реалізації вказаної мети, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які добре орієнтуються на місцевості, обумовивши суму винагороди для останніх у розмірі 4500 доларів США й надавши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дані та місце перебування ОСОБА_6 у готелі «Затишок».

21.02.2024, приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами, задля незаконного переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, на транспортному засобі марки «VOLKSWAGEN GOLF» з державними номерними знаками НОМЕР_1 разом із ОСОБА_8 приїхали до с. Тересва Тячівського району Закарпатської області, де біля готелю «Затишок» за адресою: АДРЕСА_3 , зустрілись з ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, який підсів до зазначеного автомобіля, та, у подальшому передав ( ОСОБА_6 ) ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 4500 доларів США (що згідно з курсом НБУ станом на 21.02.2024 становить 173 140,00 гривень), як грошову винагороду за незаконне переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України.

У подальшому, ОСОБА_7 , задля незаконного переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, отримавши вказану суму грошових коштів від ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, рухаючись у напрямку с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області до лінії розмежування українсько-румунського кордону, у салоні вказаного автомобіля, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали вказівку ОСОБА_6 вимкнути його мобільний телефон, провели інструктаж вказаній особі щодо механізму та місця незаконного перетину ним державного кордону України, та з метою уникнення викриття їх протиправних дій військовослужбовцями державної прикордонної служби України, здійснили виїзд у АДРЕСА_4 на ґрунтову дорогу по вул. Думброва, де навпроти будинку АДРЕСА_5 були виявлені та затримані працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, за попередньою змовою групою осіб, вчинені з корисливих мотивів.

У ході досудового розслідування, 28.05.2024 на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо приватної власності об`єкта нерухомого майна, по квартирі АДРЕСА_6 , інформація відсутня.

Однак, у відповідності до відповіді комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за №062/14-5163 від 14.05.2024 квартира АДРЕСА_6 , на праві приватної власності належить: 1/5 частки ОСОБА_9 , 1/5 частки ОСОБА_10 , 1/5 частки ОСОБА_11 , 1/5 частки ОСОБА_12 та 1/5 частки ОСОБА_5 .

Слідчий зазначає, що ч. 3 ст. 332 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_5 , передбачено конфіскацію майна, а тому з метою забезпечення у подальшому конфіскації майна, слідчий просить накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження майном, а саме 1/5 частки квартира АДРЕСА_6 .

З метою запобігання спробам переоформлення, знищення майна, на яке подано клопотання, розгляд клопотання слідчий просить провести без виклику учасників процесу та власників майна у закритому судовому засіданні та розглянути його у найкоротший термін.

Виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення та виду майна, що належить арештувати згідно з поданим клопотанням, слідчим суддею у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України розглянуто дане клопотання про арешт майна без повідомлення підозрюваного (власника майна), оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши клопотання про арешт майна та дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

28.05.2024 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що відповідно до інформації про особу з Державної міграційної служби ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 369211493 від 11.03.2024), відомості щодо нерухомого майна за запитом: АДРЕСА_7 , відсутні.

Разом з тим, відповіддю комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за №062/14-5163 від 14.05.2024 підтверджується, що квартира АДРЕСА_6 , на праві приватної власності зареєстрована за: ОСОБА_9 (1/5 ч.), ОСОБА_10 (1/5 ч.), ОСОБА_11 (1/5 ч.), ОСОБА_12 (1/5 ч.), ОСОБА_5 (1/5 ч.).

Сторона обвинувачення вказує, що є обґрунтована необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, метою накладення якого є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки відповідальність за вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно зі cт. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Одним із різновидів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

У відповідності до ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим видом покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Як передбачає ч. 5 ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Частина 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Отже, закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість конфіскації майна у випадку засудження особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК.

У кримінальному провадженні №0000267 здійснюється досудове розслідування за підозрою, зокрема, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

Тобто, у випадку засудження ОСОБА_5 за вчинення наведеного злочину (ч. 3 ст. 332 КК України) до нього може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке йому належить, в тому числі його частки.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення внесеного клопотання з підстав, визначених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя зауважує, що матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, своєю чергою, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя також враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час ухвалення рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а саме: на 1/5 частку квартири АДРЕСА_6 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1