05.09.2024
Справа № 642/5248/24
Провадження № 1-кс/642/2823/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка, Первомайського району, Харківської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою загальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, який обіймає посаду стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , має звання: солдат, раніше неодноразово судимого, останній раз засудженого вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 25.10.2023 за ч. 4 ст. 70, ч. 4 ст. 185 КК України, умовно-достроково звільненого на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 із застосуванням ст. 81-1 КК України, для проходження військової служби,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 308 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006046 від 07.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407, ч.4 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимий, зокрема:

1) 08.05.2020 Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України 2001р. до арешту на строк 6 міс.;

2) 12.06.2020 Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту на строк 4 міс. із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до арешту на строк 6м.;

3) 05.03.2021 Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 р.;

4) 21.04.2021 Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 р. 6 міс.;

5) 25.04.2023 Первомайським міським судом Харківської області за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.395 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 5 р.;

6) 25.10.2023 Первомайським міським судом Харківської області за ч. 4 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 6 р.

Згідно з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 ОСОБА_5 умовно-достроково звільнено від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом згідно зі ст. 81-1 КК України та встановлено адміністративний нагляд стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Крім того, відповідно до вказаної ухвали суду визначено наявність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання та для проходження військової служби за контрактом, передбачених ст. 81-1КК України та Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення осіб від відбування покарання для безпосередньої їх участі в обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності» від 08.05.2024 № 3687-ІХ та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_5 від відбування невідбутої частини основного покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 р. 9 міс. 12 дн.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №96/1714 від 19.05.2024 засудженого ОСОБА_5 визнано придатним до військової служби.

23.05.2024 ОСОБА_5 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України із командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №148 від 23.05.2024 солдата за контрактом ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на момент вчинення злочину солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, всуперечвищезазначеним нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, всупереч вимогам ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 16.07.2024 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) без дозволів командирів, самовільно залишив місце служби місце розташування спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та поїхав у невідомому напрямку.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 в період з 16.07.2024 по 26.07.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме пункту спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 26.07.2024.

26.07.2024 ОСОБА_5 самостійно повернувся до розташування підрозділу у АДРЕСА_2 .

Отже, солдат ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - у самовільному залишенні місця несення служби без поважних причин військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім того, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 28.07.2024 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) без дозволів командирів, самовільно залишив місце служби місце розташування спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та поїхав у невідомому напрямку.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 в період з 28.07.2024 по 06.08.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме пункту спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 06.08.2024.

06.08.2024 ОСОБА_5 був виявлений та в подальшому доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 до розташування підрозділу у АДРЕСА_2 .

02.09.2024 військовослужбовцю ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_5 підтверджується зібраними у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а саме: актом службового розслідування, протоколами допитів свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Метою обрання запобіжного заходу є зокрема забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися обвинуваченим від суду, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, для досягнення мети і завдань кримінального провадження на цей час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 .

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю зазначених нижче ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо обвинувачений буде перебувати на волі.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування підозрюваного ОСОБА_5 від суду, обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, та за які законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, та за які законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що останній з метою уникнення покарання продовжить переховуватись від органу досудового розслідування. Вказана обставина створює передумову для уникнення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальної відповідальності, останній може переховуватися від органу досудового розслідування або суду. Також на таку вірогідність вказує те, що ОСОБА_5 двічі залишив територію військової частини протягом місяця.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_5 перебуваючи на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, враховуючи те, що він не застосовував зброю для залякування свідків, не виключає можливості повторення вище зазначених дій з метою залякування свідків з метою впливати на них, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом їх вмовлянь, зокрема може впливати на свідків оскільки, вони є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , та вони разом проходять військову службу в одному підрозділі разом з підозрюваним.

Крім того, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків шляхом їх залякування з метою давати покази на свою користь, оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем та має безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, які є допитаними і відомості щодо місця перебуванняі останньому достеменно відомі.

До того ж, показання свідків, надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили. Натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Також існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може продовжити переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити ще один злочин - дезертирство, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі.

Так, з урахуванням наявності ризиків переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування через бажання уникнути покарання за тяжкий та особливо тяжкий злочин унеможливлює застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання.

Також, перебування не в умовах відповідної державної установи, а саме за місцем проживання ОСОБА_5 при застосуванні домашнього арешту надасть можливість підозрюваному ОСОБА_5 покинути дане місце проживання, у зв`язку з чим даний запобіжний захід не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявним в цьому кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Водночас, поручителі з числа командування військової частини не зверталися із письмовим зобов`язанням щодо поручительства та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилався на обставини, вказані у клопотанні, вказав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а у разі, якщо суд дійде до висновку про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується: допитами свідків у кримінальному провадженні; копіями рапортів та доповідей, поясненнями, матеріалами, які характеризують особу підозрюваного; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990, п. 32, Series A, №182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя визнає підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, обгрунтованою і достатньою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_5 згідно з ч. 5 ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, у разі визнання його винуватим, йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, за віком та станом здоров`я підозрюваного відсутні протипоказання для застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою; у разі не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 через тяжкiсть вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню iншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_5 є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають активні бойові дії, місцезнаходження військової частини, в якій він несе військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації, у зв`язку з чим може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура його виконання покарання, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Перебуваючи на свободі підозрюваний може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків шляхом їх умовлянь, оскільки, вони є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та разом проходять військову службу в одній і тій же військовій частині разом з підозрюваним, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України. До того ж, показання свідків, надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили, натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Крім того, через тяжкість кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, тим самим може вчинити інший злочин дезертирство. Тобто, наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

На сьогоднішній день є достатньо підстав вважати, що знаходячись на свободі ОСОБА_5 може спробувати незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чим може перешкодити своїми діями досудовому розслідуванню.

На підставі викладеного встановлено наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частинами ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Доводи, на які посилався захисник, не зменшують встановлені ризики, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування, забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1ст.177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Підозрюваний раніше неодноразово судимий, даних про наявність захворювань у підозрюваного, які унеможливлюють його перебування в умовах тримання під вартою, під час розгляду клопотання суду не надано.

Отже, слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в період воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя зазначає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на початковій стадії досудового розслідування, що зумовлює необхідність в проведенні низки слідчих та процесуальних дій, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом наслідків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-5,260,261,402-405,407,408, 429,437-442 Кримінального кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, інкриміновані кримінальні правопорушення вчинено ним під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та у період встановленого стосовно нього адміністративного нагляду, тому, з урахуванням конкретних обставин інкримінованих підозрюваному діянь та наявних ризиків, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення підозрюваному розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної Установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 01.11.2024 включно, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою рахувати з 03.09.2024.

Визначити строк дії ухвали - до 01.11.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8