Справа № 357/6306/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

учасника кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667 від 18.02.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Жашківського району Черкаської області, громадянина України, неодруженого, із вищою освітою, ФОП «Фурман», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , абонентський номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

з укладеною 14.06.2024 між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 угодою про примирення,-

У С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

17 лютого 2024 року, близько 22 години, ОСОБА_4 перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі також перебував ОСОБА_5 . У зазначений час та місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виник словесний конфлікт на ґрунті неприязних відносин та непорозуміння.

У подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, встав та, продовжуючи суперечку з ОСОБА_4 , при цьому погрожуючи фізичним насильством, скоротив відстань та впритул підійшов до ОСОБА_4 , взявши за руки останнього з метою нанесення йому тілесних ушкоджень.

У свою чергу, ОСОБА_4 , розцінюючи поведінку ОСОБА_5 як намір вчинення фізичного насильства щодо нього та спричинення йому тілесних ушкоджень, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_5 , який був налаштований агресивно, з метою захисту і в подальшому для запобігання нанесення йому тілесних ушкоджень, не оцінивши небезпечності посягання та обставин захисту, маючи при цьому можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, наніс удар коліном правої ноги в область низу живота ОСОБА_5 , спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді розриву сечового міхура, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечним для життя.

Своїми вищезазначеними умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 , який мав намір вчинити відносно нього насильницькі дії, тяжкої шкоди, що виразились у спричиненні ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, при цьому завдана шкода явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту, тому що у зазначеній ситуації не була необхідною та достатньою для негайного припинення посягання, тобто перевищила межі необхідної оборони.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.124 КК України без кваліфікуючих ознак, а саме як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

ІІ. Відомості про укладення угоди сторонами кримінального провадження та позиції сторін щодо можливості її затвердження.

14.06.2024 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення.

У судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладені даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, не заперечував проти затвердження угоди про примирення, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, визначене сторонами угоди.

У судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, щиро розкаявся, та зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди.

Потерпілий в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про примирення укладену 14 червня 2024 року між ним та ОСОБА_4

ІІІ. Мотиви суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості та призначення покарання.

Розглядаючи питання в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно ч. 3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до п.1 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст. 473 КПК України.

Так, згідно з умовами угоди про примирення обвинувачений повністю визнав свою вину в зазначеному діянні та відшкодував майнову шкоду на лікування потерпілого.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_4 буде призначено покарання за ст. 124 КК України у виді громадських робіт строком 150 (сто п`ятдесят) годин.

Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.5 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.1 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Оскільки умови угоди про примирення, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена у даному провадженні, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст.ст.50, 65-67 КК враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, має постійне місце проживання, характеристика за місцем проживання відсутня, ФОП « ОСОБА_6 », неодружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, раніше не судимий. Згідно з медичною довідкою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 26.03.2024 № 390 обвинувачений медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує. З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений не належить до осіб з інвалідністю, не досяг пенсійного вік та не є військовослужбовцем строкової служби.

До обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Оскільки умови угоди про примирення, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.124 КК України, а саме як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, враховуючи данні про особу винного, його ставлення до вчиненого, позицію потерпілого, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена у даному кримінальному провадженні, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання у виді громадських робіт в межах санкції ст.124 КК України, оскільки суд вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.56 КК України, громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування..

IV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Цивільний позов не заявлено.

Витрати на залучення експерта, речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 КК України, ст.ст.314, 374-376, 469, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 14 червня 2024 року по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000667 від 18.02.2024, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 124 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді громадських робіт строком 150 (сто п`ятдесят) годин.

Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.

На підставі ч.4 ст.37 КВК України заборонити засудженому ОСОБА_4 без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1