Справа № 299/2447/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурор - ОСОБА_5 , захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/429/24 за апеляційними скаргами захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про зміну обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу - відмовлено.

Продовжено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 17.07.2024 року по 14.09.2024 року (включно).

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000768, відомості про яке 27.112023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подано клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а також наявністю ризиків, зокрема: можуть переховуватися від органу досудового розслідування та суду, не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, з метою переховування від органів досудового розслідування, можуть виїхати за межі Закарпатської області, впливати на свідків в кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із продовженням тримання під вартою.

Судом встановлено, що окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості обвинуваченню, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого до двох місяців. Також суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням того, що ОСОБА_10 обвинувачується за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з хуліганських мотивів, а ОСОБА_9 обвинувачується за ч. 4 ст. 296 КК України - хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, судом при обранні запобіжного заходу розмір застави не визначався.

В апеляційній скарзі захисники - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або альтернативний запобіжний захід з визначенням розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначає, що на даний час відсутні визначені у цьому судовому рішенні підстави і мета застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно підзахисних. Просить суд скасувати ухвалу суду та застосувати відносно обвинувачених більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_10 , тяжкість кримінального правопорушення, а також те, що судове провадження не завершено, основний свідок сторони обвинувачення не допитаний, закінчено, існують ризики того, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, з метою переховування від органів досудового розслідування, може виїхати за межі Закарпатської області, впливати на свідків в кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик протиправної поведінки.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ризики, - на даний час не зменшилися й не відпали.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченому розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів дійшла наступного висновку.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції про неможливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до вказаного обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої « Розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …», а також « …що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним…» (див. пункти 90 та 93).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п.3 ст.5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Також, відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Крім того, ЕСПЛ, 13 січня 2022 року виніс рішення у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), де зазначив, що застава має на меті передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Вказана обставина підтверджує сприяння вказаною особою встановленню істини і прискорює судовий розгляд.

Про безпідставний тривалий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції, зазначено, що вирішення питання про тримання під вартою їх підзахисного відбувається вже в черговий раз, проте сторона обвинувачення не надала нових доказів, які б свідчили про те, що існуючі раніше ризики продовжують існувати та не зменшились.

Встановлено, що ОСОБА_9 є несудимим, одружений, має на утриманні 3-х дітей,

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 .

При цьому, посилання прокурора в суді апеляційної інстанції на неможливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи іншого більш м`якого, є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на характер інкримінованого ОСОБА_9 злочину, майнового стану обвинуваченого, а також доведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення, обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_9 , майнового та сімейного стану останнього, інших даних про їх особу та доведених ризиків, до ОСОБА_9 необхідно, разом з продовженням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 514 760,00 грн., яка в повній мірі відповідає майновому стану обвинуваченого, не є завідомо непомірною для нього, здатна забезпечити виконання останнього покладених на нього обов`язків та відповідає вимогам КПК України та практиці ЄСПЛ.

За таких обставин, апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення, апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - задовольнити частково, ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року змінити.

Керуючисьст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 - змінити в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо ОСОБА_9 .

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , який продовжено ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у сумі 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 514 760,00 гривень.

В разі сплати застави покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; -не спілкуватися з визначеними судом особами.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді