ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1264/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/804/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 01 липня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000045 від 23 лютого 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361 (у редакції Закону станом до 03.04.2022 року), ч.3 ст.28 ч.5 ст.361, ч.5 ст.361, ч.3 ст.190 (у редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч.5 ст. 190 КК України, до 28 серпня 2024 року -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000045 від 23 лютого 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361 (у редакції Закону станом до 03.04.2022 року), ч.3 ст.28 ч.5 ст.361, ч.5 ст.361, ч.3 ст.190 (у редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч.5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_11 підозрюється у тому, що він разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у складі організованої групи, об`єднаної єдиним, відомим усім учасникам планом, з розподілом функцій та ролей між її учасниками, вчинили встановлені органом досудового розслідування кримінальні правопорушення за епізодами від 22.12.2023 року, 23.12.2023 року, 27.12.2023 року, в період часу з 06.02.2024 року до 08.02.2024 року, 10.02.2024 року, 12.02.2024 року, 13.02.2024 року, 14.02.2024 року.

01.07.2024 року ОСОБА_11 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361 (у редакції Закону станом до 03.04.2022), ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361, ч. 5 ст. 361, ч.3 ст. 190 (у редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.5 ст. 190 КК України.

01.07.2024 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_11 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361 (у редакції Закону станом до 03.04.2022), ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361, ч. 5 ст. 361, ч.3 ст. 190 (у редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.5 ст. 190 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 01 липня 2024 року задоволено клопотанняслідчого та застосовано до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 28.08.2024 року.

Визначено заставу у розмірі 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч )грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області до сплину терміну тримання під вартою та при внесенні визначеної суми застави вирішено ОСОБА_11 з-під варти звільнити з покладенням на нього обов`язків: 1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; 2) не відлучатися з місця свого постійного перебування без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Житомирській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту або у разі неможливості скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що стороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує, що слідчий суддя не взяв до уваги, те, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання та реєстраціє, позитивно характеризується, допомагає батькам, які є інвалідами ІІІ групи.

Також, зазначає, що слідчим суддею в ухвалі не було обґрунтовано підстав для визначення застави, що перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного та не відповідає його майновому стану та обставинам кримінального правопорушення. Відповідно до повідомлення про підозру, розмір спричиненої шкоди потерпілим становить 43 000 грн, а тому на переконання захисника, застава у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного такого виняткового виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361 (у редакції Закону станом до 03.04.2022), ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361, ч. 5 ст. 361, ч.3 ст. 190 (у редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.5 ст. 190 КК України, а наявність самої обґрунтованої підозри підтверджується відповідними письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361 (у редакції Закону станом до 03.04.2022), ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361, ч. 5 ст. 361, ч.3 ст. 190 (у редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.5 ст. 190 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361 (у редакції Закону станом до 03.04.2022), ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361, ч. 5 ст. 361, ч.3 ст. 190 (у редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.5 ст. 190 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у; протоколах допитів потерпілих; протоколах огляду мобільних телефонів потерпілих та свідків; протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 260 КПК України аудіо-контролю; матеріалах тимчасового доступу до речей і документів документи банківських установ; протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 264 КПК України зняття інформації з електронних інформаційних систем; протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 267 КПК України обстеження публічно недоступного місця; протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 263 КПК України зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; протоколах обшуків; протоколах огляду вилучених в ході обшуків та оглядів мобільних телефонів.

Зазначені докази цілком слушно на думку слідчого судді, не містять ознак очевидної беззаперечної недопустимості та неналежності та є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_11 до вчинення кримінальних правопорушень, згідно підозри.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій згідно підозри, які інкримінується підозрюваному ОСОБА_11 , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин, а також з огляду на деталі та специфіку злочинів, колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того,ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків та дослідження їх судом.

А тому доводи захисника про те, що фактично лише тяжкість інкримінованого злочину формально стала єдиною підставою для обрання найбільш суворого виду запобіжного заходу - тримання під вартою є необґрунтованими.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри в тому числі у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, зокрема за ч. 5 ст. 361 КК України, за яке передбачене покарання до 15 років позбавлення волі, а також враховуючи особу підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України не судимий,слідчий суддя, керуючись положеннями ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, дійшов до цілком правильного висновку про застосування щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання та реєстрації, не судимий в силу ст.89 КК України, має на утриманні батьків похилого віку, які є інвалідами ІІІ групи, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному дій, однак, згідно підозри, вони не стали для нього стримуючим фактором для уникнення від вчинення дій відповідно до повідомлення про підозру.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні відомості на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

Також слідчим суддею перевірено можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, однак встановлено, що стороною захисту не надано доказів, які б вказували на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, може забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків і запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження ОСОБА_11 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

Щодо визначення слідчим суддею розміру застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_11 в розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Натомість, частина 5 статті 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

Згідно з приписами пункту 11 частини 1 статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у цьому судовому провадженні, у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

В клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_11 слідчим було зазначено, що достатній розмір застави, відповідно до ч.5 ст.182 КПК України має бути визначений у розмірі понад 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки органом досудового розслідування під час слідчих дій, а саме протоколом НСРД стосовно ОСОБА_11 (як організатора), функцією якого було розподілення коштів, здобутих злочинним шляхом між членами організованої групи), який не має офіційних джерел доходів було встановлено, що в період з 05.07.2022 року на його рахунки було зараховано з невстановлених джерел понад 4 млн грн та 80 000 доларів США.

За таких обставин у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, кількості епізодів кримінальних правопорушень, що інкримінуються підозрюваному, розміру майнового та сімейного стану підозрюваного, та наявних ризиків - застава у розмірі 1000 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028 000 гривень, на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, апеляційний суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 01 липня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4