Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/729/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 286-1 КК УкраїниДоповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новогригорівка Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, який має професійно-технічну осавіту, працює електрослюсарем-підземником з ремонту устаткування "Новокостянтинівська шахта" с. Олександрівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, не одружений, не має на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей та осіб похилого віку, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме з 25.09.2024 по 23.11.2024, включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В проваджені Маловисківського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679 від 15.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції прокурором подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого строком на 60 днів, оскільки продовжують існувати та не зменшилися ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник в суді першої інстанції заперечив проти задоволення даного клопотання, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, а лише перераховано останні З урахуванням того, що обвинувачений свою вину у скоєному визнає, не має наміру переховуватися від суду, вважає, що саме цілодобовий домашній арешт забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений в суді першої інстанції підтримав захисника та пояснив, що не має наміру переховуватися від суду, вину свою визнає та згоден відповідати за скоєне.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме з 25.09.2024 по 23.11.2024, включно, без визначення розміру застави.

Судове рішення мотивовано тим, що на даний час ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому передбачені п 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зменшилися.

А тому, з метою виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити.

Оскільки стороною захисту не подано до суду жодного доказу, який би вказував на наявність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, тому судом не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотанні, змінивши його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, який полягає у забороні, залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на нього обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що його підзахисному не було вручено копію клопотання про продовження запобіжного заходу.

Вказане, на думку захисника, позбавило можливість реалізувати ефективний захист.

Також, під час розгляду клопотання не містить посилання на матеріали, які підтверджують існування наведених у ньому обставин.

В даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1ст. 177 КПК України:

По-перше, його підзахиснийне має будь-якого наміру переховуватися від суду, його поведінка говорить про протилежне зокрема обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся, сприяв слідству, повідомив всі обставини події, не втік з місця події;

По-друге, його підзахиснийпозбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені;

По-третє, його підзахиснийне має потреби незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта так як, під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблений висновок експерта. Обвинувачений публічно вибачився перед потерпілою і вона його пробачила на даний відбулося примирення.

По-четверте, його підзахиснийне має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином так, як вину свою повністю визнав, сприяв слідству, щиро розкаявся і готовий понести покарання і він це зазначав суду:

По-п`яте, його підзахиснийне збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення, оскільки він є соціально адаптованою людиною до кримінальної відповідальності не притягувався і твердження прокурора про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення ґрунтується виключно на припущені.

Посилання прокурора під час розгляду клопотання, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачене у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, як на підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не можуть безумовно свідчити про наявність ризиків, про які вказує стаття 177 КПК України та не є визначальними чинниками, які дають підстави для продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який просив апеляційною скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу суду першої інстанції, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху від 15.06.2024, яким встановлено, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння; протоколом огляду місця події від 15.06.2024; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 від 15.06.2024, ОСОБА_10 від 15.06.2024; протоколами допиту підозрюваного від 15.06.2024, та іншими доказами наявними в матеріалах клопотання.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених пунктами 1, 3ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Так ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Дане кримінальне правопорушення кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Санкцією ч.3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

А тому, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений може вчинити вказані дії.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки потерпілий свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на потерпілого свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

При встановленні наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується

(п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), ураховуючи наявність обґрунтованого ризику впливу на свідків, на цей час є достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може вчинити щодо останніх кримінальне правопорушення з їх метою залякування та зміни своїх показань до початку судового розгляду.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

В той же час, Європейський суд з прав людини у справі Мамедова проти Росії від 01 червня 2006 року вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі - не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В суді апеляційної захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що обвинувачений з загиблим ОСОБА_11 були друзі, обвинувачений визнає повністю вино та щиро кояться та жалкує про заподіяні наслідки, на даний час обвинувачений та потерпіла примирилися, обвинувачений відшкодував їй заподіяну матеріальну шкоду, потерпіла просить змінити запобіжний захід на більш м`який та просить не застосовувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі,надав:

- копію квитанції переказу на ім`я ОСОБА_12 у сумі 30000 грн.;

- копію характеристики підписаної директором ДП "СхідГЗК" Новоконстянтинівська шахта, відповідно до якої ОСОБА_8 за місцем роботи характеризується виключно позитивно, випадків невиходу на роботу без поважних причин та перебування на робочому місці в нетверезому стані не зафіксовано.

- копію довідки з місця проживання згідно якої ОСОБА_8 проживає з батьками та неповнолітньою сестрою;

характеристики за місцем проживання ОСОБА_8 , відповідно до якої за місцем проживання характеризується позитивно, скарг та заяв від сусідів не надходило;

- оригіналом заяви від потерпілої ОСОБА_12 від 22.08.2024 відповідно до якої, остання просить змінити запобіжний захід ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт;

- копію характеристики з ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_8 отримував подяки за знання та сумлінне виконання службових обов`язків під час несення вартової служби.

Керуючись наведеним, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , ставлення до скоєного, його соціального статусу, наявність міцних соціальних та сімейних зв`язків, а також його репутації та майнового стану, визнання вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також те, що з місця пригоди не зник, є молодою людиною, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, з урахуванням тяжкості злочину у якому обвинувачується ОСОБА_13 , ступеню його участі у виконанні об`єктивної сторони, наслідків скоєного, ступеню його небезпечності до суспільства та особи обвинуваченого, наявних матеріалів щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що на час судового слідства до підозрюваного можливо надати шанс та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що прокурором не доведено обставини, визначені в п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 має міцні соціальні та сімейні зв`язки, негативних явищ з боку ОСОБА_8 з місця роботи, місця проживання та під час проходження служби у військовій частині не встановлено, на обліках не лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту обрання запобіжного заходу визнавав вину в вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому, на думку колегіє суддів прокурором не доведено, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти вищезазначеним доведеним під час судового розгляду ризикам.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків ОСОБА_8 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_8 обвинувачення та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування, від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів звертає увагу, що як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» - за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а ухвалу районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 року необхідно скасувати та постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме з 25.09.2024 по 23.11.2024, включно, без визначення розміру застави, - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурорапро продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обвинуваченого по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000679 від 15.06.2024 року - запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном 1 місяць 21 день, тобто до 23.11.2024 включно, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,без дозволу прокурора або суду.

Строк дії ухвали закінчується о 00.00 год. 24 листопада 2024 року.

На підставі ст. 194 ч.5 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 :

-не залишати цілодобово постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 ,без дозволу прокурора або суду;

- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

- здати слідчому на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з України;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими по даному кримінальному провадженню.

Надати можливість працівникам ВП № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, працівникам Новоукраїнського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, працівникам відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, прокурорам Кіровоградської обласної прокуратури, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 , безперешкодно перевіряти його за місцем проживання, вимагати усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,негайно з-під варти.

Копію даної ухвали направити до ВП № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора по даному кримінальному провадженню.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3