ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 359/13106/21

провадження № 51-3904км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 ,

виправданого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Бориспільського районного суду Київської області від 19 жовтня

2023 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 червня 2024 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 досудовим розслідуванням обвинувачувався в тому, що він як голова правління ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс», будучи обізнаним про встановлений чинним законодавством України порядок здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, здійснив міжнародну передачу товарів військового призначення допущених до цивільного використання, а саме повітряного гвинта АВ-68И серії 04А, заводський № Н011270046, без дозволу Державної служби експортного контролю України (далі-Держекспортконтроль) і тим самим порушив установлений порядок здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 було кваліфіковано як порушення встановленого порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експертному контролю, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 333 КК.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу і заперечення на скаргу

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Істотним порушенням кримінального процесуального закону, на думку касатора,

є недотримання судом вимог статей 370, 419 КПК, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Представник публічного обвинувачення посилається на те, що апеляційний суд не проаналізував всіх доводів апеляційної скарги прокурора та не дав у повному обсязі відповіді на них, обмежився формальним переліченням доказів, наведених у вироку.

Зокрема, апеляційний суд залишив поза увагою листи (висновки) Держекспортконтролю від 30 червня 2021 року №4111/330-21та 02 липня 2021 року №4194/21-21 про те, що за результатами попередніх експертиз та документів суб`єкта господарювання повітряний гвинт АВ-68И серії 04-А ідентифікований як товар військового призначення, міжнародні передачі якого підлягають державному контролю відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі-КМУ) від 20 листопада 2003 року № 1807. Водночас не взято до уваги, що згідно з Порядком здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів подвійного використання, затвердженими постановою КМУ від 28 січня 2004 року № 86, експорт (тимчасове вивезення товарів подвійного використання) здійснюється з дозволом (висновком) Держекспортконтролю.

ПрАТ «Авіакомпанія «Україна- Аероальянс», очолюване ОСОБА_7 , є зареєстрованою компанією в Держекспортконтролі як суб`єкт здійснення міжнародних передач товарів, які підлягають державному експортному контролю. У свою чергу Держекспортконроль не надавав очолюваному ОСОБА_7 підприємству дозвільні документи на здійснення міжнародних передач повітряного гвинта АВ-68И серії 04-А, у тому числі на експорт / тимчасове вивезення зазначеного товару до Федеративної Республіки Нігерії.

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишився лист-висновок Держекспортконтролю від 06 жовтня 2021 року №6709/33-21про те, що повітряний гвинт АВ-68 И серії 04-А ідентифікований як товар військового призначення, експорт (тимчасове вивезення) якого здійснюється за дозволом (висновком) Держекспортконтролю.

Як стверджує прокурор, апеляційний суд не взяв до уваги зазначених документів і не оцінив їх як докази і тому дійшов до хибних висновків про відсутність умислу ОСОБА_7 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч 1

ст. 333 КК.

На думку касатора, суд апеляційної інстанції обґрунтував своє рішення на припущеннях, а не доказах. Зокрема припущенням є те, що ОСОБА_7 не усвідомлював необхідність отримання дозволу на вивезення повітряного гвинта.

У письмових запереченнях сторона захисту не погоджується з доводами касаційної скарги представника публічного обвинувачення, вважає, що суди попередніх інстанцій, розглядаючи кримінальне провадження, дотрималися процесуального закону. Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора і надав на них аргументовані відповіді. Судові рішення є законними й обґрунтованими.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Прокурор підтримав свою касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Захисник та виправданий не підтримали касаційної скарги представника публічного обвинувачення та просили її відхилити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, думку захисника та виправданого, а також перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи касаційної скарги і заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника публічного обвинувачення не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваного або оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів наголошує, що дослідження фактичних обставин кримінального провадження та оцінка доказів є предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.

Як визначено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог, установлених у ст. 94 цього Кодексу, де мають бути наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду під час оцінки доказів необхідно керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом.

У достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, а означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

За правилами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив, постановляючи ухвалу, а також положення закону, яким він керувався.

Частина 2 цієї статті передбачає, що при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Указаних вимог процесуального закону апеляційний суд дотримався.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі представника публічного обвинувачення доводам, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.

З оскаржуваного прокурором судового рішення апеляційний суд установив, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, місцевий суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону здійснив ґрунтовний аналіз доказів, наданих сторонами обвинувачення і захисту та згідно зі ст. 94 КПК оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Свій висновок про недоведення стороною обвинувачення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 333 КК, суд зробив на підставі показань обвинуваченого і свідків, аналізу фактичних даних, які містяться в документах.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, погоджуючись з мотивами прийнятого місцевим судом рішення, зазначив, що гвинт АВ-68И серії 04А не належить до товарів військового призначення. Крім того, зміни в законодавстві, внесені зокрема, згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року № 596, до примітки 2 Списку товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю, (що є додатком до Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення, затвердженого постановою КМУ від 20 листопада

2003 року № 1807, на які посилається сторона обвинувачення, ніяким чином не вплинули на ідентифікацію гвинта АВ-68И серії 04А , зроблену авіакомпанією «Україна-Аероальянс» під час його митного оформлення 17 червня 2021 року.

Зміна законодавства жодним чином не вплинула на ідентифікацію гвинта АВ-68И серії 04А, тобто цей гвинт як був визнаний Держекспортконтролем товаром, що не підлягає державному експортному контролю у 2014 році, так і залишився таким після вказаної вище зміни законодавства, оскільки як у 2014, так і у 2021 роках підставою для ідентифікації гвинта як «непідконтрольного товару» було не положення скасованої примітки 2 до Списку ТВП, а невідповідність гвинта АВ-68И серії 04А опису товарів, зазначених у позиції ML10.а вказаного Списку.

Звертаючись до суті доводів, наведених у касаційній скарзі, прокурор не вказує у чому конкретно виразилися порушення апеляційного суду, а лише ставить питання про переоцінку доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи прокурора про усвідомлення ОСОБА_7 того, що лист-роз`яснення Держекспортконтролю від 30 грудня 2014 року № 3910/13-14 був виданий відповідно чинного станом на 2014 рік законодавства, а тому звернувся до ТОВ «К Енд К Солюшн» з метою проведення недержавної експертизи товарів у галузі державного експортного контролю, а саме повітряного гвинта АВ-68И серії 04А, заводський Н011270046, 1981 року випуску, на відповідність найменуванням та описам товарів, унесених до відповідних контрольних списків товарів, що підлягають державному експортному контролю.

Якби ОСОБА_7 дійсно усвідомлював необхідність отримання дозволу для тимчасового вивезення повітряного гвинта з території України та мав умисел на його вивезення всупереч установленому порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, то, навпаки, не звертався би з відповідним запитом, аби не скомпрометувати свої дії.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з мотивами місцевого суду про те, що висновок управління товарознавчої, інженерно-технічної та криміналістичної експертизи спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України від 09 липня 2021 року № -0281 не є доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки повітряний гвинт марки АВ-68И серії 04А є спеціально призначеним компонентом для використання у складі маршових одновальних турбогвинтових авіаційних двигунів моделей АИ-20К та АИ-20М і їх модифікацій, які використовуються на літальних апаратах моделей АДРЕСА_1 , як військового призначення, так і допущених до використання в цивільних цілях. Тобто цей документ не містить прямого висновку про те, що повітряний гвинт АВ-68И серії 04А відповідає найменуванню та опису товарів за відповідними групами, що наведені у Списку ТВП і має відповідне спеціальне призначення для використання на військових літаках. Так само, як і листи Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України від 20 липня 2021 року № 403/3/2/7013 і від 29 липня 2021 року

№ 403/3/2/7396, у яких зазначено про те, що інформація стосовно спеціального призначення чи модифікації для військового використання повітряного гвинта на цей час відсутня.

Апеляційний суд установив, що суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої висновки про недоведення стороною обвинувачення того, що в діях

ОСОБА_7 був наявний прямий умисел на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК, оскільки особа, яка порушує встановлений порядок здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, повинна усвідомлювати злочинний характер своїх дій, спрямований на порушення законодавчих обмежень.

Місцевий суд у межах компетенції перевірив і дав оцінку, в тому числі листам контролюючих органів, з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України розтлумачив усі сумніви на користь особи і дійшов переконливого висновку, що доводи сторони обвинувачення є безпідставними і не доводять умисного характеру дій ОСОБА_7 , спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК.

Слушними є посилання судів попередніх інстанцій на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 333 КК, характеризується прямим умислом, тобто особа, яка його вчиняє, повинна усвідомлювати злочинний характер своїх дій, а саме, що здійснює міжнародну передачу товарів військового або подвійного призначення, які підлягають державному експортному контролю, з порушенням установленого порядку такої передачі і бажає це зробити.

Статтею 24 КК визначено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

За твердженням сторони обвинувачення, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги постанови КМУ № 1807, мав злочинний умисел на незаконне вивезення з України повітряного гвинта, який є товаром військового призначення, водночас для митного оформлення документів використав лист Держекспортконтролю про те, що гвинт не належить до товарів військового призначення, однак термін дії якого на час оформлення документів закінчився.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що в діях

ОСОБА_7 відсутній саме злочинний умисел, оскільки він як керівник був упевнений, що повітряний гвинт, який необхідно було тимчасово вивезти для ремонту літака, є товаром військового призначення. Крім того, очолюване ним товариство було зареєстровано в Держекспортконтролі як суб`єкт здійснення міжнародних передач товарів, що, навпаки, свідчить про його розуміння як керівника встановлених законодавчих правил. Колегія суддів погоджується, що будь-яких об`єктивних доказів того, що ОСОБА_7 розумів, що повітряний гвинт є товаром військового призначення, при цьому діяв з порушенням установлених правил, дав незаконну вказівку на його оформлення для тимчасового вивезення за межі України, сторона обвинувачення не надала. Суди правильно зауважили, що невизначеність приналежності повітряного гвинта до товарів тієї чи іншої категорії (групи) або відсутність взагалі такої приналежності має суттєве значення, оскільки саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 333 КК, пов`язано з недотриманням правил вивезення або тимчасового вивезення за межі України товарів військового або подвійного призначення.

Колегія суддів зауважує, що фактичні дані листів (висновків) Держекспортконтролю, наявних у матеріалах кримінального провадження, мають інформативний характер у частині приналежності повітряного гвинта АВ-68И серії 04А до товарів військового призначення, однак суди зробили ґрунтовний аналіз доказів у кримінальному провадженні, які не дозволяють поза розумним сумнівом стверджувати, що вказаний повітряний гвинт належить саме до товарів військового призначення. Поряд з цим сторона обвинувачення протягом судових розглядів не була обмежена в наданні інших доказів, у тому числі на спростування доводів сторони захисту, які встановлюють наявність чи відсутність певних фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження. Частина 2 ст. 84 КПК встановлює, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд звертає увагу, що прокурор в апеляційній і касаційній скаргах посилається на листи (висновки) Держекспортконтролю, які доводять винуватість

ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 333 КК, однак дати і номери цих документів відрізняються від тих, які наявні в матеріалах кримінального провадження.

З урахуванням викладеного доводи прокурора про те, що апеляційний суд не взяв до уваги доказів, які надала сторона обвинувачення і які могли б істотно вплинути на його висновки, є безпідставними.

Таким чином, спростовуючи доводи прокурора, апеляційний суд узяв до уваги нестабільність законодавства з питань порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення, наявність на різних етапах відмінних позицій держави та контролюючих органів, зокрема, щодо віднесення гвинта до тієї чи іншої групи товарів.

Переконливих аргументів про наявність у матеріалах кримінального провадження достатніх доказів для доведення поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК, представник публічного обвинувачення в касаційній скарзі не наводить.

Крім того, Суд звертає увагу, що в апеляційній скарзі представник публічного обвинувачення оскаржував вирок місцевого суду лише з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а в касаційній скарзі оскаржує ухвалу апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виразилося в недотриманні судом приписів статей 370, 419 КПК, та не ставив і не ставить питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що за сталою судовою практикою в будь-якому випадку позбавить суд процесуальної можливості ухвалити судове рішення про винуватість ОСОБА_7 . Така позиція кореспондується з висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постановах від 23 вересня 2019 року у справі № 728/2724/16-к та від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17.

Колегія суддів зважає на те, що скасування виправдувального вироку є найвищим ступенем погіршення становища особи, що позбавляє суд ухвалити обвинувальний вирок без ініціативи сторони обвинувачення або потерпілого, якщо вони, викладаючи доводи, не порушують питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскаржена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК,

є належним чином умотивованою та обґрунтованою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга прокурора ОСОБА_5 з наведених в ній мотивів та підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

постановив:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3