ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.11 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 листопада 2024 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також визнав, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілого, продовжити кримінальне правопорушення, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, в якому останнього викриває свідок, та його злочинний умисел не був доведений до кінця.

Слідчий суддя відзначив, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому підозрюють ОСОБА_8 , у сукупності з даними про його особу, згідно із якими останній який хоча і є раніше не судимим, є фізичною особою-підприємцем, втім не має міцних соціальних зв`язків, зокрема сімейних, а також має особисті неприязні відносини з дружиною через її зв`язки з потерпілим, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування, впливу на свідків та потерпілого, а також продовження правопорушення.

Слідчим суддею враховано, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, також зауважено, що встановлені ризики не зменшились, що у своїй сукупності свідчить про неможливість запобігання ним шляхом застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не надано належних доказів їх існування.

Вважає, що слідчим суддею не враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим більш м`який запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Вказує, що наявність підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення не може бути єдиним чинником для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Не погоджується із тим, що слідчим суддею не визначений розмір застави, оскільки ОСОБА_8 , як зазначив суд, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке могло бути вчинене із застосуванням насильства На думку захисника, при застосуванні запобіжного заходу до цього підозрюваного не підлягали врахуванню положення ч. 4 ст. 183 КПК, оскільки підозрюваний не вчиняв злочин із застосування насильства чи з погрозою його застосування. Крім того, положення вказаної норми містять не імперативну заборону, а надають суду право визначати розмір застави у кожному конкретному кримінальному правопорушенні, тому вважає, що в даному випадку можливо визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду і відсутність підстав для застосування до обвинуваченого менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався, а доводи сторони захисту щодо необгрунтованості ухвали суду, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні, не знайшли свого підтвердження.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні відділу РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001163 від 02 серпня 2024 року за ч. 2 ст. 15, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, в рамках якого 15 серпня 2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру.

Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона не є вочевидь необгрунтованою і підтверджується достатньою мірою для вирішення питання про запобіжний захід, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Так, стосовно підозрюваного існує обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, колегія суддів також вважає обґрунтованими і мотивованими висновки місцевого суду про його наявність з огляду на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, вчинене на замовлення, однак з причин, які не залежали від його волі, злочин не був доведений до кінця. Враховуючи особисті неприязні стосунки, що склалися у підозрюваного з дружиною через її зв`язок з потерпілим, існує ризик можливого продовження кримінального правопорушення з метою його завершення.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги також дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, є фізичною особою-підприємцем, одружений, має постійне місце проживання та позитивно характеризується, однак вважає, що вказані обставини не можуть слугувати самодостатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді та вони не спростовують правильності його висновків про те, що інший, більш м`який запобіжний захід на даному етапі досудового розслідування не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 та запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Посилання сторони захисту в судовому засіданні щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного апеляційним судом враховуються, однак це не є достатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою з огляду на вищевикладене. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо неможливості надання адекватної медичної допомоги підозрюваному в установі попереднього ув`язнення. З наданої захисником відповіді з філії Державної установи Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби Україн у Дніпропетровській та Донецькій областях слідує, що на даний час здоров`я ОСОБА_8 стабільний, відповідає наявній патології, отримує симптоматичне лікування та знаходиться під постійним наглядом працівників КММЧ № 3.

В апеляційній скарзі захисник також ставить питання про визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки слідчий суддя її не визначив, з чим сторона захисту не погоджується, адже ОСОБА_8 , на переконання захисника, не вчиняв злочин із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Перевіривши висновки слідчого судді в цій частині, апеляційний суд вважає, що застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права слідчого судді не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак апеляційний суд з урахуванням обставин кримінального правопорушення, при яких ОСОБА_8 підозрюється в організації вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 на замовлення, тобто безпосереднє виконання вбивства потерпілого вирішив покласти на іншу особу шляхом підшукування виконавця за грошову винагороду, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано не визначив підозрюваному розмір застави.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.11 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4