Дата документу 31.10.2024 Справа № 331/1917/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1917/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/921/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 31 жовтня 2024 року в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має повну професійно-технічну освіту, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має судимості:

- 14 березня 2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 190 КК України до 80 годин громадських робіт;

- 23 червня 2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 389 ст.ст. 71, 72 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці, звільнений 17 жовтня 2019 року за відбуттям строку покарання;

- 23 жовтня 2020 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, 09 серпня 2023 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк: 04 місяці 26 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 09 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 13 березня 2024 року відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 13 березня 2024 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить у разі наявності обставин, передбачених ст.284 КПК України, оскаржуваний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження. Вказує на бездіяльність призначеного захисника та на те, що розгляд провадження відбувся з порушенням вимог ст.59 Конституції України.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання та зазначає про те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, а також визнає свою вину у повному.

Згідно з вироком суду, 14 січня 2024 року, в період часу з 00 годин 00 хвилин до 08 години 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднане із проникненням до іншого приміщення, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, через незачинені двері проник до підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки шляхом вільного доступу за допомогою заздалегідь заготовленого ножа, зрізав від телефонної кабельної мережі, що належить АТ «Укртелеком»:

- фрагмент телефонного мідного кабеля ТППеп 100х2х0,4 довжиною 12 метрів, вартість якого згідно висновку експерта від 14 березня 2024 року № CE-19/108-24/3134-ТВ складає 61 гривню 20 копійок за один метр, на суму 734 гривні 40 копійок.

- фрагмент телефонного мідного кабелю ТППеп 50х2х0,4 довжиною 12 метрів, вартість якого згідно висновку експерта від 14 березня 2024 року № СВ-19/108-24/3134-ТВ складає 30 гривень 74 копійки за один метр, на суму 368 гривень 88 копійок;

- фрагмент телефонного мідного кабелю ТППе 30х2?0,4 довжиною 8 метрів, вартість якого згідно висновку експерта від 14 березня 2024 року № CE-19/108-24/3134-ТВ складає 18 гривень 29 копійок за один метр, на суму 146 гривень 32 копійки;

- фрагмент телефонного мідного кабелю ТППеп 10х2х0,4 довжиною 4 метри, вартість якого згідно висновку експерта від 14 березня 2024 року № CE-19/108-24/3134-ТВ складає 6 гривень 10 копійок за один метр, на суму 24 гривні 40 копійок, а всього майна на загальну суму 1274 гривні 00 копійок.

Після чого ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину разом із викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_6 таємно викрав майно, що належить АТ «Укртелеком», спричинивши матеріальну шкоду АТ «Укртелеком» на загальну суму 1274 гривні 00 копійок.

Крім того, 18 січня 2024 року, в період часу з 00 годин 00 хвилин до 08 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднане із проникненням до іншого приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, через незачинені двері проник до підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки шляхом вільного доступу за допомогою заздалегідь заготовленого ножа, зрізав від телефонної кабельної мережі, що належить АТ «Укртелеком»:

- фрагмент телефонного мідного кабеля ТППе 50х2х0,4 довжиною 60 метрів, вартість якого згідно висновку експерта від 01 березня 2024 року № СЕ-17/108-24/2984-ТВ складає 30 гривень 74 копійки за один метр, на загальну суму 1844 гривні 40 копійок.

Після чого ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину разом із викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_6 таємно викрав майно, що належить АТ «Укртелеком», спричинивши матеріальну шкоду АТ «Укртелеком» на загальну суму 1844 гривні 40 копійок.

Крім того, 24 січня 2024 року, в період часу з 00 годин 00 хвилин до 08 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднане із проникненням до іншого приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, через незачинені двері проник до підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки шляхом вільного доступу за допомогою заздалегідь заготовленого ножа, зрізав від телефонної кабельної мережі, що належить АТ« Укртелеком»:

- фрагмент телефонного мідного кабелю ТППеп 30х2х0,4 довжиною 111 метрів, вартість якого згідно висновку експерта від 05 березня 2024 року № CE-19/108-24/2986-ТВ складає 18 гривень 29 копійок за один метр, на суму 2030 гривень 19 копійок,

- фрагмент телефонного мідного кабелю ТППеп 10х2х0,4 довжиною 37 метрів, вартість якого згідно висновку експерта від 05 березня 2024 року № CE-19/108-24/2986-ТВ складає 6 гривень 10 копійок за один метр, на суму 225 гривень 70 копійок, а всього майна на загальну суму 2255 гривень 89 копійок.

Після чого ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину разом із викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_6 таємно викрав майно, що належить АТ «Укртелеком», спричинивши матеріальну шкоду АТ «Укртелеком» на суму 2255 гривень 89 копійок.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який просив пом`якшити призначене покарання чи направити його для проходження військової служби в ЗСУ; його захисника, яка підтримала позицію обвинуваченого; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та, водночас, вважала за необхідне, з урахуванням змін у законодавстві, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку із декриміналізацією цього кримінального правопорушення, та призначити обвинуваченому відповідне покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, з урахуванням поданих до неї доповнень, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо обґрунтованості призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, вчинив три епізоди тяжких злочинів, які пов`язані з отриманням доходу незаконним шляхом, не має стійких соціальних зв`язків, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має законного та стабільного джерела доходу, під наглядом лікаря-психіатра або лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав те, що обвинувачений вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочину.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк.

З урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, а саме того, що останній раніше неодноразово судимий, вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте на шлях виправлення не став, порушив умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим за відповідним рішенням суду його було направлено для відбування призначеного покарання у виді обмеження волі. Відтак, підстав для повторного застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не убачається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

Разом з тим, доводи прокурора при апеляційному розгляді про необхідність зміни вироку і перекваліфікації дій обвинуваченого, є слушними, зважаючи на таке.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням до іншого приміщення, в умовах воєнного стану.

Проте, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З оскаржуваного вироку убачається, що епізоди кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_6 вчинив у 2024 році. Діями обвинуваченого за епізодом кримінального правопорушення від 14 січня 2024 року було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому на суму 1274 грн.

За епізодом кримінального правопорушення від 18 січня 2024 року діями обвинуваченого заподіяно матеріальну шкоду потерпілому на суму 1844 грн 40 коп.; за епізодом від 24 січня 2024 року 2255 грн 89 коп.

Станом на 01 січня 2024 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян складав 1514 грн, тобто розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, становив 3028 грн.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_6 майна поєднаного з проникненням у інше приміщення становила за епізодом від 14 січня 2024 року 1274 грн, від 18 січня 2024 року - 1844 грн 40 коп., від 24 січня 2024 року - 2255 грн 89 коп., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме ніж 3028 грн, колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене статтею 185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність за певні діяння у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у приміщення, що знаходиться у житловому будинку, власником або співвласником якого він не є, на переконання колегії суддів, доводи прокурора щодо необхідності перекваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_6 з ч.4 ст.185 КК України на за ч.1 ст.162 КК України є обґрунтованими.

Так, об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення (як це встановлено судами попередніх інстанцій у цьому провадженні).

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою в постанові від 21 серпня 2024 року по справі №127/26638/23. Зокрема, в цій постанові Верховний Суд з посиланням на ч.3 ст.337 КПК України зазначив, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст положення ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказані фактичні обставини не оспорював як в під час розгляду провадження судом першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, і не заперечував факту його незаконного проникнення в чуже приміщення з метою заволодіння майном.

Враховуючи викладене та на підставі положень ч.3 ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.ст.407-408 КПК України змінити оскаржуваний вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.4 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України і призначити йому покарання в межах санкції цієї статті.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, те, що обвинувачений вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину, та обставину, що обтяжує покарання, а саме - рецидив злочину.

З урахуванням вказаних обставин у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Строк відбування покарання колегія суддів вважає за необхідне відраховувати з 13 березня 2024 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його тримання під вартою з 13 березня 2024 року по 31 жовтня 2024 року з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідають два дні обмеження волі.

Вимога обвинуваченого в апеляційній скарзі про його направлення на військову службу, також не підлягає задоволенню, оскільки Законом такого не передбачено.

В свою чергу, згідно з вимогами ст.616 КПК України, у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду вказаного клопотання прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Відповідних клопотань від прокурора до суду не надходило.

Окрім того, судовий розгляд цього провадження вже завершений з ухваленням судом першої інстанції вироку, який, наразі переглядається.

Разом з цим, статтею 81-1 Кримінального кодексу України передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

Так, згідно з цією статтею, під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до положень п.2-1 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.539 КПК України, відповідне клопотання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку суду, не убачається.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407-408, 418-419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 09 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців.

Обчислювати строк відбування покарання ОСОБА_6 з 13 березня 2024 року.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 13 березня 2024 року по 31 жовтня 2024 року з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідають два дні обмеження волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4