Справа № 539/4775/24
Провадження № 1-кп/539/323/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000297, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2024 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ромни Сумської області, українця, громадянина України, не працюючого, проживає у квартирі АДРЕСА_1 , не депутата, раніше не судимого,

за обвинуваченням, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 209, частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

Історія провадження

28 жовтня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2024 року за № 0000297, щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 209, частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 358 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2024 року визначено головуючого суддю Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 04 листопада 2024 року.

За клопотанням прокурора та обвинуваченого підготовче судове засідання відкладено на 21 листопада 2024 року.

У зв`язку з неявкою учасників процесу 21 листопада 2024 року підготовче судове засідання відкладено на 03 грудня 2024 року.

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 у кінці квітня 2024 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) з метою незаконного заволодіння автомобілем УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , прибув на АДРЕСА_2 , де сівши за кермо вказаного автомобіля, привів у дію двигун внутрішнього згорання та, керуючи цим автомобілем, покинув територію, поїхавши у невідомому напрямку, таким чином, розпорядившись викраденим автомобілем на власний розсуд.

Згідно з висновком транспортно-товарознавчої експерти від 10 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/13722-АВ ринкова вартість автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 223 106,37 грн, тобто 147,3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (неоподаткований мінімум доходів громадян станом на 01 січня 2024 року становить 1 514 грн).

Крім того ОСОБА_3 на початку травня 2024 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, з метою подальшого використання отримав завідомо підроблений офіційний документ договір комісії від 07 травня 2024 року № 8066/24/003025, який був укладений від імені ОСОБА_6 з ТОВ «Форестал Плюс», предметом якого є автомобіль УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У подальшому, 10 травня 2024 року, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу, з кінцевою метою перереєстрації автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , на своє ім`я та приховання факту незаконного заволодіння вказаним автомобілем, надав ОСОБА_7 завідомо підроблений договір комісії від 07 травня 2024 року № 8066/24/003025 та довіреність на придбання транспортних засобів на ім`я ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_7 в цей же день, не будучи обізнаним про злочинний умисел ОСОБА_3 , прибув на територію АДРЕСА_3 та використовуючи довіреність, що виписана від ОСОБА_8 , підроблений договір комісії від 07 травня 2024 року № 8066/24/003025, здійснив перереєстрацію автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_8 .

Також ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел на вчинення правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) майна, тобто достовірно знаючи про те, що перереєстрація автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_8 здійснена протиправним шляхом (після незаконного заволодіння автомобілем УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , та з використанням завідомо підробленого документа), бажаючи його легалізувати, вчинив правочин відносно зазначеного автомобіля.

Так, 05 червня 2024 року, ОСОБА_3 , маючи умисел на легалізацію автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що вказаний автомобіль одержано ним злочинним шляхом, 05 червня 2024 року маючи при собі свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобіля та номерний знак цього автомобіля, прибув на територію ТСЦ № 5343, який розташований на АДРЕСА_4 , де уклав договір купівлі-продажу автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , із ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинний умисел ОСОБА_3 та здійснив перереєстрацію вказаного автомобіля на своє ім`я, отримавши новий номерний знак НОМЕР_2 , таким чином легалізував автомобіль УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , набувши право власності на нього.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 289 КК України (незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), частиною четвертою статті 358 КК України (використанні завідомо підробленого документа), частиною першою статті 209 КК України (вчиненні правочину з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом).

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання

До суду надійшла угода про визнання винуватості від 25 жовтня 2024 року, укладена між прокурором Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому статтями 468470 та 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Потерпілий ОСОБА_6 надав прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості від 25 жовтня 2024 року.

Згідно з цією угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для вказаного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за частиною першою статті 209, частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 358 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, зазначивши, що щиро розкаюється у вчиненому.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого, який визнав свою вину, позитивно характеризується за місцем проходження служби, сторонами кримінального провадження погоджено, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.

За умовами вказаної угоди сторони дійшли згоди щодо правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною першою статті 209, частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 358 КК України.

Сторони погодились на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за частиною другою статті 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за частиною четвертою статті 358 КК України 1 рік обмеження волі, за частиною першою статті 209 КК України 3 років позбавлення волі із позбавлення права обіймати посади, які пов`язані із матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

На підставі частини першої статті 70 КК України дійшли згоди за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, які пов`язані із матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

На підставі статті 75 КК України дійшли згоди про можливе звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку, тривалість якого визначає суд, та з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених статтею 473 КПК України, а також наслідків невиконання угоди про визнання винуватості, що передбачені статтею 476 КПК України.

Позиції учасників судового провадження щодо угоди

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за частиною першою статті 209, частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 358 КК України, погодився на призначення йому узгодженого покарання та просив затвердити укладену з прокурором угоду.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив укладену з прокурором угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 та інші передбачені угодою заходи. Вказував не необхідність врахування обставин щодо перебування обвинуваченого у минулому на військовій службі та догляд за батьком, який є інвалідом першої групи. Просив призначити мінімальний іспитовий строк.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався

Розглядаючи питання про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною другою статті 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. У разі недосягнення згоди щодо укладення угоди факт її ініціювання і твердження, що були зроблені з метою її досягнення, не можуть розглядатися як відмова від обвинувачення або як визнання своєї винуватості (частини п`ята та шоста статті 469 КПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 947/10464/21 викладено висновок про те, що «у випадку укладення сторонами кримінального провадження угоди про визнання винуватості в порядку, визначеному главою 35 КПК України, дії суду обмежуються відповідним бажанням сторін, а також вимогами КПК України».

За змістом пункту 1 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468475 цього Кодексу

Суд відповідно до частини другої статті 473 КПК України роз`яснив обвинуваченому наслідки укладення та затвердження цієї угоди про визнання винуватості, якими є для прокурора та обвинуваченого обмеження їх права оскарження вироку згідно зі статтями 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого наслідком укладення та затвердження цієї угоди є також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинуваченому роз`яснено обмеження щодо оскарження вироку суду першої інстанції, ухваленого на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості визначені статтею 394 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

За змістом частини першої статті 209 КК України набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, караються позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

Частиною другою статті 289 КК України визначено, що ті самі дії (незаконне заволодіння транспортним засобом), вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені з проникненням у приміщення чи інше сховище, або з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до частини четвертої статті 358 КК України використання завідомо підробленого документа карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та невролога.

Відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, відшкодування шкоди та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 67 КК України обтяжуючих обставин покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За змістом частини першої статті 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Ознайомившись зі змістом угоди, перевіривши виконання вимог статті 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінально-процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених кримінальним законом.

Згідно з частиною першою статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Беручи до уваги вищенаведене, суд уважає можливим прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження, призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання за частиною другою статті 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за частиною четвертою статті 358 КК України 1 рік обмеження волі, за частиною першою статті 209 КК України 3 років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади, які пов`язані із матеріальною відповідальністю строком на 2 роки. На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначивши ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, які пов`язані із матеріальною відповідальністю строком на 2 роки. На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з випробувальним терміном 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Вказане покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 2 271,84 грн, що складаються з витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 10 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/13722-АВ.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався.

Керуючись статтями 314, 373, 374, 394, 474 та 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 жовтня 2024 року між прокурором Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2024 року за № 0000297.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 209, частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 358 КК України, та призначити йому покарання за частиною другою статті 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за частиною четвертою статті 358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі, за частиною першою статті 209 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади, які пов`язані із матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

На підставі частини першої статті 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені частиною першою статті 209, частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 358 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, тобто покарання у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, які пов`язані із матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривня 84 копійки.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Хорольського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2024 року у справі № 548/1670/24, на майно, вилучене у ході огляду 18 липня 2024 року, а саме: транспортний засіб УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 (новий номерний знак НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 та ключі від нього.

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме: транспортний засіб УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 (новий номерний знак НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 та ключі від нього, зберігання яких визначено на майданчику тримання транспортних засобів на АДРЕСА_5 та кімнаті зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області на вулиці Монастирській, 4 у місті Лубнах Полтавської області, відповідно, після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме: заяву від 10 травня 2024 року № на перереєстрацію автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , на нового власника, довіреність на покупку транспортного засобу від ОСОБА_8 , акт огляду реалізованого транспортного засобу від 08 травня 2024 року № 8066/24/003158, акт приймання-передачі транспортних засобів, відповідно до якого ОСОБА_6 передав автомобіль УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , ТОВ «Форестал Плюс», акт технічного стану транспортного засобу від 07 травня 2024 року № 8066/24/1/003025, договір комісії від 07 травня 2024 року № 8066/24/003025, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 08 травня 2024 року № 8066/24/003025, договір купівлі-продажу автомобіля УАЗ 315148, державний номерний знак НОМЕР_1 , від 05 червня 2024 року № 5343/2024/4659624 залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених статтею 394 КПК України, а саме: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1