Дата документу 12.11.2024
Справа № 334/4238/23
Провадження № 1-кп/334/282/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі об`єднане кримінальне провадження № 1-кп/334/282/24, внесене 22 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000608, за

обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має повну середню освіту, не працює, у шлюбі не перебуває, на утриманні дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 162 КК України,

клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працює, у шлюбі не перебуває, на утриманні дітей не має, проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною першою статті 162 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , щодо якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру 21 березня 2023 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_4 , попередньо домовившись із ОСОБА_3 , маючи умисел на викрадення чужого майна і проникнення для цього на територію чужого домоволодіння, усвідомлюючи, що вказаними діями порушують права володільця майна, гарантовані статтею 41 Конституції України, статтею 316 ЦК України, діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, з метою викрадення металобрухту у вигляді кабіни для автомобіля КАМАЗ моделі 5511 (автомобілю НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 ) вагою 290 кілограмів, через отвір в паркані незаконно проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке на праві власності належить ОСОБА_7 . Здійснивши на території домоволодіння викрадення чужого майна на суму, яка на теперішній час не утворює склад кримінального правопорушення, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покинули місце вчинення кримінального правопорушення. Таким чином ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 162 КК України, яке кваліфікується як незаконне проникнення до іншого володіння особи. Під час судового розгляду ОСОБА_4 ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17.10.2023 призначено амбулаторну судову-психіатричну експертизу. Згідно з висновком судової психіатричної експертизи № 378 від 13.11.2023 ОСОБА_4 у період інкримінованого йому правопорушення виявляв та виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного розладу, на тлі психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин, синдром залежності. Він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги. Просила обрати захід у вигляді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

30.05.2023 суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за частиною четвертою статті 185 КК України. На стадії судового розгляду прокурором змінене обвинувачення в порядку статті 338 КПК України та поданий обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за частиною першою статті 162 КК України та клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною першою статті 162 КК України. Ухвалою від 08.11.2024 об`єднані в одне провадження кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за частиною першою статті 162 КК України та кримінальне провадження за клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого частиною першою статті 162 КПК України.

Відповідно до частини третьої статті 512 КПК України у разі об`єднання в одне провадження кримінального провадження, яке здійснюється у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, та кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру вони розглядаються в судовому засіданні в одному кримінальному провадженні з додержанням вимог цього Кодексу. Після закінчення судового розгляду суд виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку щодо обвинуваченого та ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Прокурор ОСОБА_5 клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване підтримала.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився.

ОСОБА_4 визнав свою вину в інкримінованому йому суспільно небезпечному діянні. Проти клопотання не заперечував. Пояснив, що навесні 2023 року він йшов з роботи з Доновським по Верхній Хортиці. Побачили ділянку, огороджені парканом з бетону та сітки-рабиці. В одному місці паркану була відігнута сітка-рабиця. Ворота були прикриті на незачинений замок, який висів на дужках. Вони зайшли на територію та побачили кабіну. Викликали ОСОБА_8 . Він зустрів ОСОБА_8 неподалік від домоволодіння. ОСОБА_3 відчинив ворота та ОСОБА_8 заїхав на територію домоволодіння. Вони погрузили кабіну на автомобіль ОСОБА_8 та той поїхав. Наступного дня ОСОБА_3 переказав йому гроші, суму не пам`ятає. За перевезення кабіну домовились сплатити ОСОБА_8 близька 500 гривень. Наступного дня до нього приїхали поліцейські з цього приводу.

Захисник адвокат ОСОБА_9 проти застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру не заперечувала. Проте просила обрати йому захід у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Судом встановлено, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене частиною першою статті 162 КК України, яке було вчинене ОСОБА_4 у стані неосудності, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , згідно з якими наступного дня після крадіжки йому зателефонував знайомий на ім`я ОСОБА_10 та запропонував відвідати будинок, оскільки кабіна від автомобіля КАМАЗ, яка стояла у дворі його будинку, вже знаходилась на пункті прийому металобрухту. Він приїхав до свого домоволодіння по АДРЕСА_3 , де виявив відчинені ворота та відсутність кабіни. На воротах був зрізаний болгаркою навісний замок. Таким же чином був зрізаний засов на гаражних воротах. Крім кабіни він виявив крадіжку п`ятьох мішків макухи. Наступного дня він зателефонував до поліції та повідомив про крадіжку. Поліція провела огляд місця події та вилучила речові докази. Він поїхав на пункт прийому металобрухту, розташований на Дніпровському шосе, де виявив викрадену кабіну. Також там був виявлений автомобіль, який напередодні привіз на пункт кабіну. Водій вказаного автомобіля повідомив, що він знає осіб, які попросили його перевезти кабіну. У його домоволодінні кабіна стояла на відстані 15 м. від воріт.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких йому зателефонував або ОСОБА_12 або ОСОБА_13 та попросив перевезти кабіну з автомобіля КАМАЗ з Верхньої ОСОБА_14 за грошову винагороду в 500 гривень. Він погодився. Зустрівся з Доновським та ОСОБА_13 та втрьох на його автомобілі ОСОБА_15 вони приїхали на місце. Домоволодіння було огороджене парканом, ворота до домоволодіння були відчинені. Там ОСОБА_12 та ОСОБА_13 погрузили кабіну з автомобіля КАМАЗ жовтого кольору на його автомобіль та разом з ним відвезли на металобазу на Осипенківському районі. Там розгрузили кабіну, ОСОБА_12 розрахувався з ним та він поїхав.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , згідно з якими два роки тому він придбав у потерпілого кабіну від автомобіля КАМАЗ помаранчевого кольору за 10 000 гривень та залишив її на зберігання у домоволодінні потерпілого по АДРЕСА_3 . Через рік він побачив вказану кабіну на пункті прийому металобрухту на об`їзній дорозі. Повідомив про це потерпілому та поїхав до нього додому. ОСОБА_17 були зачинені. Далі він з потерпілим проїхали до пункту прийому металобрухту та виявили, що це та сама кабіна. Далі кабіна була завантажена на автомобіль, який привіз її до цього на пункт, та відвезена додому потерпілому. Територія домоволодіння потерпілого була огороджена парканом. На воротах був намотаний ціпок, який був перепиляний.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , відповідно до яких три роки тому на пункт прийому металобрухту по АДРЕСА_4 , де він працював, ОСОБА_8 на автомобілі ОСОБА_15 привіз кабіну з вантажного автомобіля. Кабіну розгрузили та розрахувались з кимось, але точно не з ОСОБА_8 . Наступного дня приїхали поліцейські з потерпілим. Поліцейські повідомили, що кабіна крадена. Кабіна була завантажена на автомобіль ОСОБА_8 та вивезена. За кабіну він заплатив понад 2 000 гривень. Скільки осіб було в автомобілі ОСОБА_8 він не пам`ятає.

Прокурором заявлялось клопотання про допит свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , проте у подальшому прокурор відмовилась від допиту вказаних свідків і відмова від свідків була прийнята судом.

Показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , який під час допиту пояснив, що у 20-х числах березня 2023 року він та ОСОБА_4 повертались з роботи. На ОСОБА_21 побачили покинуте домоволодіння, яке було огороджене парканом, в якому був отвір. Через отвір вони проникли на територію домоволодіння, де побачили кабіну від автомобіля КАМАЗ, яка була покрита іржею. Вони вирішили здати вказану кабіну на металобрухт. Він зателефонував ОСОБА_8 , який має автомобіль УАЗ. Через 1-2 години ОСОБА_8 під`їхав до домоволодіння. Він та ОСОБА_4 відчинили ОСОБА_8 ворота, які утримувались незачиненим замком. Втрьох погрузили кабіну на автомобіль ОСОБА_8 та той поїхав, а він та ОСОБА_4 пішли по домівках. Вранці ОСОБА_8 здав кабіну на пункті прийому металобрухту та привіз йому гроші за неї 1 500 гривень. Він переказав ОСОБА_4 на його банківську картку 500 аюо 600 гривень. Наступного дня з телефонного номеру ОСОБА_8 йому зателефонував поліцейський, який назвався власником пункту прийому металобрухту, та запропонував зустрітись. Він погодився. На місці зустрічі були чотири поліцейських. За перевозку ОСОБА_8 домовились сплатити 500 або 600 гривень. ОСОБА_8 не повідомили, що кабіна крадена. Паркан навколо домоволодіння був з сітки-рабиці та плит, паркан огороджував майже на всю територію домоволодіння. Замок висів на дужках воріт. Цепу на воротах не бачив. Вважає, що на територію домоволодіння був вільний доступ. У вчиненому розкаюється.

Висновком судово-психіатричного експерта № 378 від 13.11.2023, відповідно до якого ОСОБА_4 у період інкримінованого йому правопорушення виявляв та виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного розладу, на тлі психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин (каннабіоїди, алкоголь), синдром залежності. Він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Протоколом огляду місця події від 22.03.2023, в якому зазначено, що місцем події є територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яка огороджена бетонним парканом зі всіх сторін. Вхід до домоволодіння здійснюється через двустворчаті металеві ворота. Також зафіксована обстановка на місці події. З місця події вилучені слід фрагменту протектора шини, фрагмент вушка для навісного замка з воріт зі слідами перелому, засов для замку з гаража. Огляд місця події проведений з дозволу потерпілого ОСОБА_7 .

Протоколом огляду місця події від 22.03.2024, відповідно до якого під час огляду ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_4 , виявлена та вилучена кабіна від автомобіля КАМАЗ. Огляд місця події проведений з дозволу потерпілого ОСОБА_18 .

Висновком експерта від 27.03.2023 № 1463, згідно з яким ринкова вартість металобрухту у вигляді кабіни для автомобіля КАМАЗ модель 5511 автомобіль 176823, двигун 643340, вагою 290 кг. складає 1 644,30 гривень.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 упізнав свідка ОСОБА_11 , який на прийомці вторинної сировини продав йому металеву кабіну з автомобіля КАМАЗ жовтого кольору. Упізнав його за формою обличчя, розрізу очей, формою носа.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023, згідно з яким свідок ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_4 , який 20.03.2023 передав йому кабіну з автомобіля КАМАЗ жовтого кольору. Упізнав його за формою обличчя, розрізу очей, формою носа.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2023, згідно з яким свідок ОСОБА_11 упізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , який 20.03.2023 передав йому кабіну з автомобіля КАМАЗ жовтого кольору. Упізнав його за формою обличчя, розрізу очей, формою носа.

Протоколом огляду від 29.03.2023, згідно з яким слідчим оглянуті файли «IMG_6115.MOV» та «IMG_6116.MOV», які містяться на оптичному носії інформації DVD-R , а також відеозаписами з камери відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_4 , які збережені у файли «IMG_6115.MOV» та «IMG_6116.MOV», які у свою чергу містяться на оптичному носії інформації DVD-R з назвою «VIDEX», згідно з якими свідок ОСОБА_11 привіз на пункт прийому вторинної сировини на автомобілі УАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 НА, кабіну з автомобіля жовтого кольору. При цьому свідок в автомобілі перебував один.

Вказані докази спростовують показання свідка ОСОБА_11 в частині того, що він відвіз кабіну на металобазу разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , де вони розгрузили кабіну, після чого ОСОБА_3 розрахувався з ним. Суперечності в показаннях свідка та протоколі огляду від 29.03.2023,відеозаписах з камери відеоспостереження, є несуттєвими для кримінального провадження щодо деталей подій, суд не бере їх до уваги та не вважає це підставою ставити під сумнів його показання в цілому, виходячи з того, що з моменту події та до його допиту минув значний час (понад рік), що могло істотно вплинути на запам`ятовування ним обставин події.

Протоколом огляду від 23.03.2023, відповідно до якого слідчим оглянутий мобільний телефон «М3 МАХ» моделі S685H, який належить ОСОБА_4 . При дослідженні мобільного застосунку «Приват24» встановлено, що 21.03.2023 об 11.32 годині ОСОБА_4 на банківську картку № НОМЕР_4 надійшов грошовий переказ у сумі 447,75 гривень.

Протоколом огляду від 23.03.2023, відповідно до якого слідчим оглянутий мобільний телефон «SAMSUNG», який належить ОСОБА_3 . При дослідженні мобільного застосунку «ПУМБ» встановлено, що 21.03.2023 об 11.32 годині ОСОБА_3 здійснений грошовий переказ в сумі 450 гривень на банківську картку № НОМЕР_5 .

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заявила про визнання вказаних протоколів оглядів недопустимими доказами, оскільки вони мали проводитись лише на підставі ухвал слідчого судді через те, що мобільні телефони містять відомості про приватне спілкування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Суд відхиляє її аргументи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до частин першої та другої статті 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд комп`ютерних даних проводиться слідчим, прокурором шляхом відображення у протоколі огляду інформації, яку вони містять, у формі, придатній для сприйняття їх змісту (за допомогою електронних засобів, фотозйомки, відеозапису, зйомки та/або відеозапису екрана тощо або у паперовій формі).

Сутність такої негласної слідчої (розшукової) дії, як доступ до зняття інформації з електронних інформаційних систем полягає у здійсненні на підставі ухвали слідчого судді пошуку, виявлення і фіксації відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або її частин, доступ до яких обмежений власником, володільцем або утримувачем системи розміщенням її у публічно недоступному місці, житлі чи іншому володінні особи або логічним захистом доступу, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача. Зняття інформації з електронних інформаційних систем або їх частин можливе без дозволу слідчого судді, якщо доступ до них не обмежується їх власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (статті 264 КПК України).

Що ж стосується інформації, яка була наявна в мобільних телефонах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , то вона була досліджена слідчим за добровільною згодою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується їх розписками, шляхом включення телефонів та огляду текстових повідомлень, мобільних застосунків, які в ньому знаходились та доступ до яких не був пов`язаний із наданням володільцем відповідного серверу (оператором мобільного зв`язку) доступу до електронних інформаційних систем. В даному випадку орган досудового розслідування провів огляд телефонів та оформив їх відповідними протоколами, які складені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таким чином відсутні підстави для визнання вказаних доказів недопустимими.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 727/6578/17.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.05.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з яким останній розповів про обстановку та обставини події, яка відбулась 21.03.2023 за адресою: АДРЕСА_3 , а також відтворив їх.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заявила про визнання вказаного доказу недопустимим доказом, оскільки під час перегляду відеозапису слідчої дії встановлено, що слідчий роз`яснила підозрюваному ОСОБА_3 його права та обов`язки як свідка. Суд відхиляє її аргументи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Використання показань свідка, який у подальшому набув статусу обвинуваченого чи підозрюваного, є порушенням права «на мовчання», а також порушенням права не свідчити проти себе, внаслідок чого такі докази мають бути визнані судом недопустимими.

Проте слідчий експеримент проводився за участю ОСОБА_3 вже після того, як він набув статусу підозрюваного. Суд вважає, що слідчий помилково роз`яснила підозрюваному його права та обов`язки як свідка. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 жодних зауважень щодо вказаного доказу суду не висловлював. Зазначені ним у протоколі слідчого експерименту обставини повністю узгоджуються з його показаннями, наданими в судовому засіданні, а також з іншими дослідженими судом доказами, а отже відсутні підстави для визнання вказаного доказу недопустимим.

Копією домової книги, довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно з якими потерпілий ОСОБА_22 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Також під час судового провадження судом досліджено документи, які не є доказами винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому суспільно небезпечному діянні, проте містять відомості про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, а саме: витяг з ЄРДР про кримінальне провадження № 0000608 від 22.03.2023, рапорт про реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення в ІТС «ІПНПУ» від 22.03.2023, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.03.2023, запити слідчого та відповіді на них.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані прокурором докази, які є належними і допустимими, суд доходить до висновку, що кожен доказ, як окремо так і в їх взаємозв`язку доводять поза розумним сумнівом, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене частиною першою статті 162 КК України, а також що це суспільно небезпечні діяння вчинене ОСОБА_4 у стані неосудності.

Відповідно до частини другої статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Статтею 94 КК України передбачено, що, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до частини четвертої статті 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Згідно зі статтею 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу статті 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Суд, при визначенні виду і міри заходу примусового заходу медичного характеру, враховує не тільки характер захворювання ОСОБА_4 та рекомендації експертів, але також і його відношення до вчиненого, визнання ним своєї вини, дані про його особу, те що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: не уточнений психічний розлад внаслідок вживання ПАР (канабіноїди, алкоголь), в скоєному розкаявся.

При цьому суд також враховує те, що ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 01 лютого 2024 року у справі № 334/11639/23 (провадження № 1-кп/334/393/24) до ОСОБА_4 вже застосований примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачений частиною четвертою статті 185 КК України.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що, оскільки в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною першою статті 162 КК України, зазначене діяння вчинене ним у стані неосудності, оскільки на період вчинення суспільно небезпечного діяння він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання, на даний час не видужав, до нього необхідно застосувати примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричний заклад з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

За таких обставин суд відхиляє аргументи захисника адвоката ОСОБА_6 про можливість застосування до ОСОБА_4 примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Визначення установи, до якої слід госпіталізувати особу, відносно якої розглядається клопотання про застосування заходів медичного характеру, відбувається у порядку виконання судового рішення, з урахуванням наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги» № 992 від 31.08.2017 та наказу Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги» № 516 від 20.03.2018.

Цивільні позов потерпілим у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів вирішити при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у цьому ж кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 292, 368 - 372, 376, 503, 512, 513, 516 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали після її проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Повний текст ухвали складений 12 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1