Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7204/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000097 від 31.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1 КК України

У С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000097 від 31.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1 КК України.

В обґрунтування доводів клопотання представник власника майна зазначив, що 17 червня 2020 року слідчим суддею Подільського районного суду м. Києва постановлено Ухвалу по справі № 758/6154/20, якою було задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_5 про арешт майна із забороною розпорядження.

Слідчим управлінням поліції в метрополітені ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000097 від 31.03.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

На земельній ділянці за кадастровим № :85:419:0032, площею 0,0462 га (надалі за текстом - земельна ділянка) здійснено будівництво двоповерхової нежитлової будівлі, загальною площею 368,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - нежитлова будівля).

Діючим власником нежитлової будівлі є ОСОБА_3 , який придбав майно за Договором купівлі-продажу від 27.02.2012.

Зазначає, що маючи підстави вважати, що будівництво нежитлової будівлі є самочинним, прокурор ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту.

Ухвалою від 17.06.2020 було накладено арешт на нежитлову будівлю із забороною розпорядження. В якості підстави визначено: необхідність збереження майна як речового доказу (ст. 98 КПК України).

Посилається, що нежитлова будівля перебуває під арештом більше трьох років з моменту накладення арешту та на час звернення до суду.

За твердженням прокурора ОСОБА_5 були наявні достатні докази вважати, що будівництво нежитлової будівлі є самочинним, адже було здійснено без одержання містобудівних умов та обмежень, реєстрації документів, які надають право на проведення будівельних робіт.

На противагу позиції прокурора, наявні такий доказ, як Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 11.11.2011 № КВ 9 та засвідчує готовність об`єкта (нежитлової будівлі) до експлуатації.

Крім того, вказана декларація містить відомості про наявність Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 21.10.2011 № КВ 2.

Крім того, наявний Витяг з Містобудівного кадастру м. Києва щодо чинних містобудівних регламентів та інших умов впровадження містобудівної діяльності містобудівних умов та обмежень щодо певної території, а також, наявних вимог та обмежень щодо використання земельних ділянок і розташованих на них об`єктів нерухомості, який було замовлено ОСОБА_3 щодо нежитлової будівлі.

Перелічені докази ставлять під сумнів позицію прокурора і за час досудового розслідування не було встановлено нових обставин протиправності будівництва.

Таким чином, вважає, що не здобуто жодних додаткових доказів, що арештоване майно відповідає ст. 98 КПК України, а також доказів, які б підтвердили самочинність будівництва та спростували позицію ОСОБА_3 , що безумовно істотно порушує право власності останнього на таке майно за відсутності для цього обґрунтованих підстав.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.03.2023 р. (справа № 758/14525/13-ц) позов ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння ТОВ «Аргамак» на користь ОСОБА_3 нежитлової будівлі було задоволено.

Дане рішення було залишено в силі (в частині витребування майна) Постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2024.

Отже, підсумовуючи викладене зазначає ОСОБА_3 законним власником будівлі, факт самочинності будівництва/недійсності договору купівлі-продажу в рамках цієї справи встановлено не було.

Представник власника майна подала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримала, просила суд його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом прядку.

Дослідивши матеріали клопотання та докази додані до нього, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог ст. 170 ч. 2 п. 1 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У даному випадку із клопотанням про скасування арешту на нерухоме майно звернувся власника майна.

Арешт майна, також, може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2020 у справі № 758/6154/20 накладено арешт на вищенаведене майно, яке належить, ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження, дають підстави для висновку, що майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям визначених у статті 98 КПК України.

В якості підстав для накладення арешту зазначено необхідність збереження майна як речового доказу.

Так, заявником доведено, що органом досудового розслідування не надано достатніх підстав, щоб вважати, що нежитлова будівля є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Однією із загальних засад кримінального провадження визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України є розумність строків. В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ураховуючи викладені обставини в їх сукупності слідчий суддя прийшов до переконання про те, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, оскільки стороною обвинувачення не доведено необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна з огляду на сумніви щодо співмірності такого обмеження права власності зі завданням кримінального провадження, а відтак, накладений раніше арешт підлягає скасуванню з метою дотримання прав власника майна.

Керуючись ст.ст. 170,174, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000097 від 31.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1 КК України - задовольнити;

Скасувати арешт з нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, загальною площею 368,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_3 та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі Ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2020 у справі № 758/6154/20;

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1