Справа № 461/8369/24
Провадження № 1-в/461/260/24
УХВАЛА

21.10.2024 року Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь,-

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ч.2 ст.74 КК України, в якому просить вирішити питання про звільнення його від покарання призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13.03.2024 у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Засуджений, який брав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, подане ним клопотання підтримав та просив задоволити.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_4 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь, не заперечував.

Заслухавши думку прокурора, засудженого, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_4 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», раніше неодноразово судимий, зокрема:

-вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2021 за ст. 395 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 2 місяці;

-вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.03.2021 за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст.185 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 4 місяці;

-вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13.04.2021 за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України на строк 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України ОСОБА_4 частково приєднано призначені покарання вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2021 та вироком Галицького районного суду м.Львова від 11.03.2021 та призначено остаточне покарання 1 (один) рік 7 (сім) місяців позбавлення волі. Вказане покарання засуджений відбув повністю;

-вироком Сихівського районного суду м.Львова від 08.12.2022р. за ч.3 ст.15 - ч.4 ст.185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

-вироком Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України на строк 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком Сихівського районного суду м. Львова від 08.12.2022року у вигляді 5років 1місяця позбавлення волі, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць позбавлення волі;

-вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України на строк 5 років позбавлення волі. У відповідності до ч.4ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із врахуванням вироку Галицького районного суду м.Львова від 12 липня 2023 року, шляхом часткового складання, за правилами ч.1 ст.70 КК України, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці;

-вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023 за ч.4 ст.185 України на строк 5 років позбавлення волі. У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із врахуванням вироку Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2023 року, шляхом часткового складання, за правилами ч.1 ст.70 КК України, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці;

-вироком Сихівського районного суду м.Львова від 03.04.2024р. за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 4 місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання за вироками Сихівського районного суду м.Львова від 16.08.2023 та Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023. Визначено ОСОБА_4 , з врахуванням правил ст.72 КК України остаточне покарання 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі.

Так, згідно із вироком Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2023 року, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, а також вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, а саме: 07.09.2022 викрав майно, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 698 грн. 48 коп. без ПДВ; 11.09.2022 викрав майно, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1557,46 грн без ПДВ; 18.09.2022 викрав майно, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2055,50 грн без ПДВ

Згідно із вироком Сихівського районного суду м.Львова від 16.08.2023р. ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, а саме: 03.12.2022 викрав майно, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1 395,30грн. без ПДВ.

Згідно із вироком Личаківського районного суду м.Львова від 22.08.2023 року, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, а також вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, а саме: 24.10.2022 викрав майно, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 343 грн. 92 коп. без ПДВ; 29.10.2022 викрав майно, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1197,23грн без ПДВ.

Звертаючись до суду із зазначеним клопотанням, засуджений ОСОБА_4 покликається на декриміналізацією вчинених діянь та на підставі цього просить звільнити його від відбування призначеного покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2024 року.

Щодо декриміналізації вчинених діянь засудженого ОСОБА_4 суд зазначає таке.

На час, до якого відносяться інкриміновані за ч.4 ст.185 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, діяли положення ч. 1 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009). Нормами вказаного закону було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2022 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння за ч.4 ст.185 КК України, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 250 грн 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 250 грн 80 коп, то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2 481 грн у 2022 році, до яких відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння, кваліфікувалися б за ч. 2 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

Суд при прийнятті рішення враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 07.10.2024 року по справі № 278/1566/21, відповідно до якої із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподаткованих мінімумів, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

З огляду на наведене, оскільки згідно із вироками Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023 року та Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні крадіжок на суми, що не перевищують 2 неоподаткованих мінімумів, відтак ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

При цьому, оскільки остаточне покарання ОСОБА_4 було призначено вироком Сихівського районного суду м.Львова від 03.04.2024р., то саме від призначеного покарання за цим вироком слід звільнити засудженого.

Крім того, оскільки на момент постановлення судом вказаної ухвали, засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у спеціалізованій державній установі, то останній, відповідно до положень ч.2 ст. 74 КК України, підлягає негайному звільненню від призначеного йому судом покарання.

Керуючись ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 376, п. 13 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 - задоволити.

Негайно звільнити ОСОБА_4 від покарання призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13.03.2024 року, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння за яке він був засуджений.

Копію ухвали направити до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для виконання..

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1