Справа № 496/2914/24
Провадження № 1-кс/496/2226/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

23 вересня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

заступника начальника СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області - ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання заступника начальника управління - начальника СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, середня освіта, працевлаштованого на посаді водія ПП «ТРАКЕР ГРУП», одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у кримінальному провадженні № 0000279 від 22.04.2024 року, за ч. 2 ст. 155 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області звернувся до суду з зазначеним клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_5 наприкінці лютого - початку березня 2024 року, в вечірній час доби, який є вітчимом неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває в шлюбі з матір`ю дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи за місцем спільного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_7 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, достовірно знаючи про її вік та незважаючи на це, за взаємною згодою останньої, без застосування фізичного та психологічного насилля, а також погроз застосування до неповнолітньої ОСОБА_7 , такого насилля, вступив з нею у статеві зносини природнім шляхом. 31.08.2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України, а саме у вчиненні повнолітньою особою дій сексуального характеру пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій, вчинені членом сім`ї.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:

-Протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого остання навела всі обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення;

-Протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні кімнати сприятливої для допиту дітей, які постраждали від насильства або стали свідками кримінального правопорушення, моделі Барнахус;

-Протоколом огляду мобільного телефону марки «Samsung» Galaxy Ml5 жовтого кольору, з ІМЕН: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка навела обставини вчинення кримінального правопорушення;

-Висновком судово - психіатричного експерта №388, відповідно до якого, неповнолітня ОСОБА_7 , не схильна до фантазування, а також враховуючи вікові та індивідуально-психологічні особливості неповнолітньої та конкретні умови в яких відбувалось сприйняття ситуації, ОСОБА_7 , могла розуміти та усвідомлювати сутність статевих зносин з ОСОБА_5

- Висновком експерта № СЕ-19/125-24/9021-ЛД від 23.08.2024 по проведенню судової експертизи за експертною спеціальністю 20.1. «Авторознавчі дослідження»;

-Висновком експерта № СЕ-19/116-24/14561-ВЗ від 08.08.2024 по проведенню судової експертизи за експертною спеціальністю 7.2. «Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ»;

-Протоколами допиту свідків;

-іншими зібраними доказами у своїй сукупності, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 , кримінального правопорушення.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, проведення досудового розслідування в розумні строки, просить застосувати запобіжний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 176, ст. 183 КПК України у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідків та потерпілого, у зв`язку із обізнаністю підозрюваної про їх анкетні дані та місце проживання;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , відповідно до ст. 177 КПК України є запобігання спробам: незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , необхідно врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснив, що обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання. Вважає, що наявні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також, зазначив, що з метою ізолювання потерпілої від підозрюваного, від неї було отримано заяву про вчинення відносно неї психологічного тиску підозрюваним. Щодо додатково проведено допиту потерпілої, в якому слідчі отримали відомості про дії фізичного насилля відносно неї, то вважає, що вказанні відомості, не можуть мати значення для даного клопотання, оскільки, вони по суті не стосуються вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України.

Заступник начальника СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання, просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вказаний злочин має суспільний резонанс, існує обґрунтована підозра у вчиненому злочині. Вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може здійснити переховування від суду та слідства, оскільки має можливість ухилитись від військової служби та перетнути кордон. Крім того, було проведено додатковий допит потерпілої, яка пояснила, що зі сторони підозрюваного продовжувалися погрози в її бік, тому будучи не ізольованим від суспільства, підозрюваний може вчинити повторно злочин відносно потерпілої. Підтвердив, що підозрюваний не перетинав кордон, та з`являвся за кожною вимогою до слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що має можливість їхати з-за кордон у зв`язку з роботою, однак система «Оберіг» не містить даних про нього, тому він не виїжджає. Крім того, на його утриманні знаходиться троє малолітніх дітей, незабаром він їде до м. Києва лікувати дитину в «Охматдиті». На усі виклики слідчого прибував, спроб переховуватись від слідства та суду не чинив, прибув до суду для розгляду вказаного клопотання самостійно, тому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вину у вчиненому визнає.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 надала суду довідку з офіційного місця роботи ОСОБА_5 , відповідно якої він працює на посаді водія в ТОВ «Траклогістик». Також, повідомила, що на утриманні ОСОБА_5 знаходяться діти, крім того, малолітня ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 має захворювання ВІЛ-інфекції та постійно потребує лікування, що підтвердила виписками з лікарні. Заперечувала проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки, ОСОБА_5 з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, з`являвся за кожною вимогою до слідчого та сьогодні до суду, у зв`язку з чим, вважає необґрунтованим такий риз, як переховування від суду, крім того, за вказаний перід часу, будучи батьком трьох дітей, мав можливість оформити документально право виїзду з-за кордон, чого не відбулось. Також, вважає, що ризик пов`язаний з можливим впливом на потерпілу, є необґрунтованим, оскільки, дитина проживає в іншому населеному пункті з бабусею, таким чином ізольована від підозрюваного. Просить застосувати особисте зобов`язання.

Вислухавши пояснення прокурора, заступника начальника СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п. 62, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», п. 99, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органи державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання від п`яти до восьми років позбавленням волі, при цьому одружений, утримує дружину та трьох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, суд враховує в тому числі, суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винним, поведінку особи підозрюваного, яка передувала поданню даного клопотання.

ОСОБА_5 не було затримано в порядку ст. 208 КПК України, до слідчого він прибуває за викликом, до суду, для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу прибув самостійно, будучі батьком трьох малолітніх дітей, має змогу отримання звільнення від мобілізації та виїхати з-за кордон, однак вказано не чинив, вину визнає, що свідчить про відсутність намірів переховуватись від слідства та суду. Крім того, будь-яких доказів про активні дії ОСОБА_5 щодо спроби переховування, або вчинення протидії органами досудового слідства не зазначено.

Таким чином, ОСОБА_5 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання за скоєне, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, не здійснив спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів клопотання встановлено, що вже допитано потерпілу та свідка події. Потерпілу ізольовано від підозрюваного та вона проживає в іншому населеному пункті.

Таким чином, зазначені в матеріалах клопотання відомості, не дають слідчому судді достатніх підстав вважати, що в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_5 може вчиняти спроби вплинути на свідків чи потерпілу, яку було допитано двічі, для уникнення відповідальності, крім того, у разі обрання запобіжного заходу з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, ОСОБА_5 може бути роз`яснено необхідність утримування від спілкування із свідками чи потерпілою у даному кримінальному провадженні. Доказів протилежного клопотання не містить, отже є лише припущенням сторони обвинувачення.

Отже, хоча ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує, однак його імовірність не виправдовує найсуворіший вид запобіжного заходу.

Обґрунтування існування ризику, відповідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, клопотання не містить.

За відомостями клопотання, ОСОБА_5 не притягувався раніше до кримінальної відповідальності. Вину у вчиненому визнає, офіційно працевлаштований, самостійно прибув до суду, що в цілому вказує на каяття підозрюваного.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки прокурор та слідчий не підтвердили, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

На думку слідчого судді, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, забезпечить гарантування щодо запобігання ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Крім того, статтею 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби забезпечить можливість задоволення потреб обвинуваченого та сприятиме реалізації його конституційних прав.

При цьому, що стосується обов`язків, які необхідно покласти на підозрюваного, слід зазначити наступне.

Обов`язки, які можуть бути покладені на підозрюваного при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, перелічені у ч.5 ст. 194 КПК України.

Для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобіганню вчинення ним дій, що вплинуть на досудове слідство, слідчий суддя вважає необхідним покласти на підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби з покладанням на нього наступних обов`язків: 1) заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 - у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, окрім періоду часу - під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги; 2) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за викликом; 3) не відлучатись за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді; 4) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю про зміну свого місця проживання або місця роботи; 5) заборонити спілкування з потерпілою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, слід врахувати, що цілодобовий домашній арешт, перешкоджатиме ОСОБА_5 продовжувати отримувати дохід від офіційного працевлаштування, що підтверджено документально.

При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя також враховує, у відповідно до вимог ст. 178 КПК України, незадовільний стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; раніше не судимий; майнової шкоди, вказаним злочином не нанесено.

Щодо строку дії ухвали, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. При цьому, запобіжний захід застосовується відносно особи в межах строку досудового розслідування. Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту слід обрати з дати затримання підозрюваного та строком на два місяці, однак в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 176-178,182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання заступника начальника управління - начальника СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваному ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Обрати відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, строком 60 діб, починаючи з 23 вересня 2024 року, але в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, такі обов`язки:

1) заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 - у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, окрім періоду часу - під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги;

2) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за викликом;

3) не відлучатись за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді;

4) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю про зміну свого місця проживання або місця роботи;

5) заборонити спілкування з потерпілою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали суду про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ОРУП №2 ГУНП в Одеській області - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 26 вересня 2024 року 11.00 год в залі судових засідань № 13 у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1