Справа № 135/1309/24
Провадження № 1-в/135/155/24
У Х В А Л А

іменем України

13.11.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Ладижинська ВК № 39» ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Ладижин Вінницької області подання начальника Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_3 у відповідність до вимог закону,

ВСТАНОВИВ:

I. Суть питання, що вирішується ухвалою.

Державна установа «Ладижинська виправна колонія (№39)» звернулася до суду з поданням про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_3 у відповідність до вимог закону.

Подання обґрунтоване тим, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ встановлено, що особа несе відповідальність, встановлену КУпАП, за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 та 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років 5 місяців з конфіскацією майна.

Крім того ОСОБА_3 був засуджений вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців. За вказаним вироком ОСОБА_3 засуджений за кримінальне правопорушення яке скоєне 02.04.2020, та в наслідок якого було завдано збитків на загальну суму 387 грн 78 коп. Таким чином, сума завданих збитків внаслідок вчиненого кримінального правопорушення не перевищує розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленому законом на момент вчинення даних дій.

За викладених обставин начальник установи виконання покарань вважає, що є необхідність приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_3 у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ.

II. Виклад позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні представник ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» ОСОБА_5 підтримала подання за викладених в ньому обставин, просила його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_3 також повністю підтримав подання ДУ «Ладижинська виправна колонія №39» щодо приведення вироку суду відносно нього у відповідність до вимог закону.

Захисник ОСОБА_4 повністю підтримала позицію свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_6 вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки існують усі підстави для приведення вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 у відповідність до чинного законодавства. Свою позицію прокурор обґрунтував тим, що 09.08.2024 набули чинності зміни до Закону щодо підвищення порогу кримінальної відповідальності за крадіжку. Відповідно до цих змін, викрадення чужого майна є кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого перевищує два неоподатковувані мінімуми доходів громадян.

Зазначив, що покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 було призначено ОСОБА_3 шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021, за яким ОСОБА_3 засуджений за кримінальне правопорушення, передбаченеч. 2 ст. 185 КК України. Сума викраденого майна у кримінальному провадженні, за яким ОСОБА_3 був засуджений вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 за епізодом від 02.04.2020, становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення правопорушення. Відтак, прокурор вважає, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, призначеного судом за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з декриміналізацією цього діяння.

Крім того, прокурор зазначив, що через декриміналізацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначене покарання за цією статтею не може бути складене на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з покаранням, визначеним ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України. Виходячи з цього, необхідно виключити з вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 вказівку на застосування ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021.

Прокурор вважає, що покарання, визначене ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, залишається без змін і становить 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому за вказаних обставин останнього слід вважати засудженим вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна.

III. Встановлені судом обставини.

14.06.2021 вироком Тиврівського районного суду Вінницької області у справі № 145/592/20 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення строком на 1 рік 5 місяців. Вказаний вирок суду набрав законної сили 27.08.2021.

07.11.2022 вироком Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 145/698/21 ОСОБА_3 засуджено за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_3 , за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 у справі № 145/592/20, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі строком на 14 років 5 місяців з конфіскацією майна. Вказаний вирок суду набрав законної сили 08.12.2022.

На момент розгляду подання ОСОБА_3 відбуває міру покарання у виді позбавлення волі, яка визначена йому вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022, в установі виконання покарань - ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)».

IV. Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

У процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

07.10.2024 об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 278/1566/21 ухвалено постанову, в якій викладено висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону № 3886-IX.

Так, згідно вказаного висновку, Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Так, згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1. ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 у справі № 145/698/21 покарання за даним вироком було призначено ОСОБА_3 із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 у справі № 145/592/20.

З вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 у справі № 145/592/20 видно, що ОСОБА_3 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, де останній своїми протиправними діями 02.04.2020 завдав матеріальну шкоду потерпілій особі на загальну суму 387 грн 78 коп.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 1051 грн.

З огляду на указані норми, на момент вчинення 02.04.2020 ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 2102 грн (1051 грн * 2).

Як убачається з вироку вартість майна, яке ОСОБА_3 викрав 02.04.2020 складала 387 грн 78 коп., тобто не перевищувала 2102 грн.

Отже, ОСОБА_3 вчинено таємне викрадення чужого майна на суму, що становить менше 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час їх вчинення (менше 2102 грн).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що стосовно засудженого підлягають застосуванню положення ст. 5 КК України про зворотну дію закону, який скасовує кримінальну протиправність діяння, а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 74 КК України, засудженого слід звільнити від призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 покарання за ч. 2 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння.

Крім того, як видно з вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022, визначене ОСОБА_3 за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців, на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, частково складене з покаранням у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна, яке визначене йому за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

У зв`язку з декриміналізацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за яким ОСОБА_3 засуджено вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021, призначене покарання за ч. 2 ст. 185 КК України не підлягає складанню з покаранням, яке визначене ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, що в свою чергу тягне необхідність виключення з вироку вказівки на застосування ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021.

Покарання, яке призначене ОСОБА_3 вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна, підлягає залишенню без змін.

За таких обставин ОСОБА_3 слід вважати засудженим вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна.

В решті вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що стосовно засудженого підлягають застосуванню положення ст. 5 КК України про зворотну дію закону, який скасовує кримінальну протиправність діяння, а тому подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст.5, ч. 2 ст. 74 КК України, Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.ст.537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_3 у відповідність до вимог закону задовольнити.

Привести вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 у справі № 145/698/21 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, засудженого вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021 у справі № 145/592/20 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців, - звільнити від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 у справі № 145/698/21 вказівку на застосування ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення покарання ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14.06.2021.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, вважати засудженим вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 у справі № 145/698/21 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією майна.

В решті вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 у справі № 145/698/21 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Ладижинський міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя