УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001676 від 12.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001676 від 12.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури за оперативного супроводу ОУ ДВБ НПУ.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ВКЗ УПП в Полтавській області ДПП № 198 о/с від 12.03.2020 року капітана поліції

ОСОБА_4 було призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 18 Закону, одним з основних завдань та обов`язків працівників поліції є охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності та професійне виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.

Статтею 23 Закону встановлено, що одними із основних повноважень поліції є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень, припинення виявлених кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності, розшук та доставка осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», органи Національної поліції віднесені до правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу та відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України на нього покладені обов`язки діяти лише в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією України та Законами України, а також він є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачені статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції».

У своїй діяльності ОСОБА_4 як поліцейський, керується Конституцією України, Кримінальним і Кримінальним процесуальним кодексами України, Законом України «Про Національну поліцію», іншими законодавчими актами України, нормативно-правовими актами МВС України та НП України.

Так, відповідно до пункту 2 статті 18 Закону, ОСОБА_4 , як поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 26 статті 23 Закону, ОСОБА_4 будучи працівником правоохоронного органу: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживають у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Служба в поліції, відповідно до ст. 59 Закону, є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону, ОСОБА_4 є представником органу виконавчої влади, який повинен служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидіяти злочинності, підтримувати публічну безпеку і порядок.

Згідно з ст. 62 Закону, під час виконання покладених на поліцію повноважень, ОСОБА_4 є представником держави, а його законні вимоги є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_4 прийняв присягу працівника Національної поліції України згідно якої присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Отже, зважаючи на обсяг владних повноважень, визначених Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» та «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», в силу примітки 1 ст. 364 КК України, ОСОБА_4 є службовою особою, що постійно здійснює функції представника органу державної влади - працівника правоохоронного органу.

Проте, як зазначає прокурор, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_4 всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий злочин, за наступних обставин.

Так, у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_6 , заздалегідь вступивши в злочинну змову з іншими невстановленими особами, діючи умисно, із корисливою метою, з метою вчинення шахрайських дій, організували здійснення несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж, в результаті чого незаконним шляхом отримували доступ до грошових коштів потерпілих.

З метою реалізації свого злочинного умислу, невстановлені у ході досудового розслідування особи, підшукували дані про осіб пенсійного віку, після чого, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілих, здійснювали дзвінки під виглядом представників служби безпеки банку та виманювали дані про їх банківські рахунки.

Під час здійснення процедури верифікації, громадянам, які були введені в оману невстановленими особами, на фінансовий номер телефону, за яким закріплена банківська картка, надходило смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до додатку «Google Pay» в мобільному пристрої. Громадяни, введені в оману, не підозрюючи, що стосовно них здійснюються шахрайські дії з метою доступу до їх банківського рахунку, передавали вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків.

Після отримання шахрайським шляхом банківських даних потерпілих, невстановлені особи, передавали вказані дані ОСОБА_4 , який у свою чергу за допомогою мобільного телефону та платіжних застосунків повинен був знімати грошові кошти, які належать потерпілим, готівкою або переказувати на інші банківські рахунки.

Після чого, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з іншими невстановленими в ході слідства особами, розпоряджались грошовими коштами потерпілих, отриманими шахрайським шляхом, на власний розсуд.

Так, у ході досудового розслідування установлено, що 12.09.2024 року близько 15 год. 09 хв. невстановлена слідством особа чоловічої статі, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_7 , зателефонувала останній з абонентського номеру НОМЕР_1 та представившись представником служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк» та повідомила останні чотири цифри її банківських карток, а саме: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Крім того, вказана невстановлена особа, з метою введення в оману, повідомила потерпілій ОСОБА_7 про те, що сторонні особи здійснюють несанкціонований доступ до її банківських карток і з метою збереження грошових коштів вона повинна слідувати інструкціям представника служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк».

У подальшому ОСОБА_7 , будучи введеною в оману невстановленою особою, вважаючи, що спілкується з офіційним представником служби безпеки банку ПрАТ «Приват-банк», надала в телефонному режимі CVV-коди від своїх банківських карток, чим надала невстановленій особі змогу доступу до своїх банківських рахунків.

Використавши отриману шахрайським шляхом інформацію від ОСОБА_7 , невстановлена особа передала номера банківських карток та паролі доступу до них ОСОБА_4 , який на той момент перебував у м. Одесі.

У свою чергу, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, отримавши ідентифікаційні дані банківської картки потерпілої ОСОБА_7 , ввів їх у додаток «Google Pay», встановлений на спеціально обладнаному ними для вчинення шахрайських дій мобільному пристрої, з метою верифікації зазначеної банківської картки до невстановленого акаунту «Google».

Під час здійснення процедури верифікації, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з невстановленими особами, на фінансовий номер телефону, за яким закріплена банківська картка, відправили смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до платіжного додатку в мобільному пристрої.

У свою чергу, ОСОБА_7 , будучи введеною в оману, не підозрюючи, що стосовно неї здійснюються шахрайські дії з метою доступу до її банківських рахунків, передала вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків.

Того ж дня, 12.09.2024 року, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, прибув до банкомату ПрАТ КБ «Приват-банк» по вул. Академіка Глушко, 7 у м. Одесі, де і здійснив транзакції зі зняття грошових коштів з банківських рахунків потерпілої ОСОБА_7 , за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_7 .

Крім цього, у цей же день, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, прибув до магазину «MOYO», розташованого на АДРЕСА_1 , у якому придбав мобільні телефони у кількості 3 штук, за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_7 .

Також, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, здійснив переказ грошових коштів на невстановлену в ході досудового розслідування банківську картку, за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілої ОСОБА_7 .

У результаті вчинення вищезазначених шахрайських дій ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 120 000 гривень.

Після проведених слідчих (розшукових) дій ОСОБА_4 викрито та затримано в порядку ст. 208 КПК України на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_2 .

13.09.2024 року, слідчим, в порядку ст. 233 ч. 3 КПК України, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем орендованого домоволодіння ОСОБА_4 , під час якого було виявлено та вилучено грошові кошти та мобільні телефони, перелік яких зазначено у клопотанні.

Після чого, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було надано дозвіл на проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем орендованого домоволодіння ОСОБА_4 .

У органу досудового розслідування є достатні підстави, що вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути використане в якості речових доказів в рамках кримінального провадження.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси розглядалося клопотання про накладення арешту на майно, зазначене в даному клопотанні та за результатом розгляду ухвалою слідчого судді клопотання поверталося прокурору для усунення недоліків із зазначенням строків для їх усунення протягом 72 годин.

У зв`язку із викладеним, з метою забезпечення збереження вилученого майна, прокурор, усунувши недоліки клопотання, зазначені у мотивувальній частині ухвали слідчого судді, повторно звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

У судовому засіданні -

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 оголосив подане клопотання, його вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Звернув увагу на те, що при огляді мобільного телефону, що належить дружині підозрюваного ОСОБА_4 було встановлено, що вона імовірно знала про шахрайські дії чоловіка, а тому наразі перевіряється причетність останньої до вчинення злочину. Також долучив в обґрунтування клопотання копію протоколу огляду предмету від 25.09.2024 року.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання. Зазначила, що вилучені під час обшуку грошві кошти та один з мобільних телефонів належать дружині підозрюваного, яка не має відношення до кримінального провадження. Просила повернути вказане майно власниці. Долучила до клопотання копію заяви ОСОБА_8 та копію розписки від 19.08.2024 року.

Власник майна ОСОБА_4 підтримав думку свого представника.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приймаючи до уваги думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001676 від 12.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом.

В рамках вказаного кримінального провадження 14.09.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

13.09.2024 року, слідчим, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем орендованого домоволодіння ОСОБА_4 , під час якого було виявлено та вилучено, а саме:

- грошові кошти номіналом 500 українських гривень у кількості 11 купюр;

- грошові кошти номіналом 100 українських гривень у кількості 13 купюр;

- грошові кошти номіналом 200 українських гривень у кількості 166 купюр;

- мобільний телефон марки «Redmi» SN: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «Redmi» SN: НОМЕР_5 ;

- мобільний телефон марки «IPhone SE», SN: НОМЕР_6 , IMEI-1 НОМЕР_7 та IMEI-2 НОМЕР_8 , з номером телефону НОМЕР_9 .

Після чого, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було надано дозвіл на проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем орендованого домоволодіння ОСОБА_4 .

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурором своєчасно було подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, проте за результатом розгляду такого клопотання слідчим суддею було винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, визначивши строк для їх усунення в 72 години.

Після чого, прокурор, усунувши недоліки клопотання, своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Відповідно до чого слідчий суддя вважає поважними причини пропуску строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. (Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 63/15845/2019).

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею, на підставі долучених до клопотання матеріалів, встановлено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки може містити в собі сліди та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження, з огляду на наступне.

З урахуванням можливої протиправної діяльності підозрюваного ОСОБА_4 та інших осіб, на даний час, існує достатньо підстав вважати, що вилучені під час обшуку грошові кошти імовірно здобуті злочинним шляхом, а тому потребують збереження для перевірки законності їх набуття.

Посилання адвоката ОСОБА_5 про те, що грошові кошти належать дружині підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_8 та були взяті нею в борг, згідно розписки, яку адвокатом долучено до клопотання, слідчий суддя сприймає критично, адже з вказаної розписки неможливо встановити, що саме вказані грошові кошти належать ОСОБА_8 . Вказані обставини потребують перевірки в ході здійснення подальшого досудового розслідування.

Вилучені під час обшуку мобільні телефони можуть містити у собі інформацію щодо обставин вчинення злочину в рамках кримінального провадження та потребують огляду з метою виявлення наявної у них інформації.

У зв`язку з цим, вилучені під час обшуку мобільні телефони мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як доказ фактів, які встановлюються під час досудового розслідування та містять в собі відомості, які мають значення для нього, а тому органу досудового розслідування необхідно провести подальші слідчі дії, спрямовані на їх дослідження та надання у подальшому правової оцінки встановленим у провадженні обставинам.

З огляду на викладене, слідчим з дотриманням вимог ст. 110 КПК України прийнято рішення про визнання вищевказаного майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням цього, з метою забезпечення збереження вилученого майна, яке має значення речових доказів, оскільки існує достатньо підстав вважати, що вони містять в собі відомості, які мають доказове значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також набуті кримінально протиправним шляхом виникла необхідність у накладені арешту на нього.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи, в порядку ст. 174 КПК України, мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001676 від 12.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 13.09.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на:

- грошові кошти номіналом 500 українських гривень у кількості 11 купюр;

- грошові кошти номіналом 100 українських гривень у кількості 13 купюр;

- грошові кошти номіналом 200 українських гривень у кількості 166 купюр;

- мобільний телефон марки «Redmi» SN: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «Redmi» SN: НОМЕР_5 ;

- мобільний телефон марки «IPhone SE», SN: НОМЕР_6 , IMEI-1 НОМЕР_7 та IMEI-2 НОМЕР_8 , з номером телефону НОМЕР_9 .

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1