Справа № 243/4904/24
Провадження № 1-кп/243/762/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 року» кримінальне провадження №0004150 від 10.06.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшанка, Поліського району, Київської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходить військову службу на посаді начальника радіолокаційної станції взводу управління артилерійської батареї 2 артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , має звання «сержант», з середньо освітою, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 травня 2024 року 271/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08 травня 2024 року №3684-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 вересня 2022 року №125 сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду начальника радіолокаційної станції взводу управління артилерійської батареї 2 артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 вересня 2023 року № 267 старший лейтенант ОСОБА_6 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 лютого2024 року №41 майор ОСОБА_7 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;

військовослужбовці молодшого офіцерського складу є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Також, відповідно до ст. 66 Статуту, Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Командир окремого батальйону є прямим начальником усього особового складу полку.

Відповідно до ст. 72 Статуту, заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за безпосередню організацію і проведення заходів морально-психологічного забезпечення; за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, виконання бойових завдань, правопорядку, повсякденної діяльності особового складу військової частини; за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців, членів їх сімей, працівників військової частини, їх соціальний захист.

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону).

Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_7 та заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_6 , по відношенню до начальника радіолокаційної станції взводу управління артилерійської батареї 2 артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 , є прямими начальниками за своїм службовим становищем та начальниками за військовим званням, а останній підлеглим майора ОСОБА_7 та старшого лейтенанта ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно зі ст. ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, сержант ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької та Луганської області.

02 червня 2024 року приблизно о 08 год. 58 хв., перебуваючи у АДРЕСА_2 сержант ОСОБА_5 отримав бойове розпорядження командира НОМЕР_2 окремого батальйону спеціального призначення №739/бр/дск від 01.06.2024 майора ОСОБА_7 , доведене заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 , з завданням до 10:00 02.06.2024 прибути на КСП 2 роти спеціального призначення 22 окремого батальйону спеціального призначення, де узгодити порядок та маршрут висування в район виконання бойового завдання. До 11:00 02.06.2024 зайняти та підготувати до оборони ПВ ПІТОН з центром (ХХХ). Обладнати вогневу позицію в інженерному відношенні, підготувати запасні й тимчасові вогневі позиції з урахуванням ведення вогню в сторони флангів і в тил. Створити системи: вогню, міно- вибухових загороджень, протитанкової оборони, захисту від FPV дронів, систему спостереження. Виїзд на визначену позицію здійснити та транспортному засобі 2 рсп. Не допускати ведення противником повітряної розвідки. Своєчасно виявляти повітряного противника. Дотримуватись безпеки застосування сил під час виконання бойового завдання. Проводити заходи з маскування з урахуванням пори року та маскувальних властивостей місцевості, усунути демаскуючи ознаки пунктів управління ОВТ, вогневої позиції.

Отримавши зазначений наказ прямого начальника сержант ОСОБА_5 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходив військову службу на посаді начальника радіолокаційної станції взводу управління артилерійської батареї 2 артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 02 червня 2024 року приблизно о 09 год. 03 хв., перебуваючи у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 окремого батальйону спеціального призначення №739/бр/дск від 01.06.2024 майора ОСОБА_7 , доведене заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 , з завданням до 10:00 02.06.2024 прибути на КСП 2 роти спеціального призначення 22 окремого батальйону спеціального призначення, де узгодити порядок та маршрут висування в район виконання бойового завдання. До 11:00 02.06.2024 зайняти та підготувати до оборони ПВ ПІТОН з центром (ХХХ). Обладнати вогневу позицію в інженерному відношенні, підготувати запасні й тимчасові вогневі позиції з урахуванням ведення вогню в сторони флангів і в тил. Створити системи: вогню, міно- вибухових загороджень, протитанкової оборони, захисту від FPV дронів, систему спостереження. Виїзд на визначену позицію здійснити та транспортному засобі 2 рсп. Не допускати ведення противником повітряної розвідки. Своєчасно виявляти повітряного противника. Дотримуватись безпеки застосування сил під час виконання бойового завдання. Проводити заходи з маскування з урахуванням пори року та маскувальних властивостей місцевості, усунути демаскуючи ознаки пунктів управління ОВТ, вогневої позиції, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

24 вересня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчиненого за викладених обставин у повному обсязі повідомленої йому підозри та висунутого обвинувачення, під час досудового розслідування і судового розгляду щиро покаявся у скоєному злочині та зобов`язався у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання.

Покарання ОСОБА_5 узгоджене з урахуванням характеру та тяжкості обвинувачення, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження кримінального правопорушення, а також щирого каяття ОСОБА_5 , відсутності обставин, визначених ст. 67 КК України, особи обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно.

Сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу та погоджуються на призначення останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 58 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки на службові обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави.

В судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, які викладені у обвинувальному акті. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Угода відповідає вимогам кримінального матеріального та процесуального закону, у тому числі ч. 4 ст. 469 КПК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4, 5 ст. 474 КПК України та з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Виходячи з викладеного суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання з визначенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Речові докази по справі та витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, - відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 вересня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0004150 від 10.06.2024.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки на службові обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_5 відповідно до вимог п.1 ч.1, ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців, починаючи з 02 червня 2024 року по 25.09.2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службових обмежень для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід та накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Звільнити негайно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання обвинуваченого під вартою.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1