ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 590/879/17 Номер провадження 11-кп/814/1454/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000272 за апеляційною скаргою прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 22 лютого 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою клопотання захисника задоволено та обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000272 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дружби Ямпільського району Сумської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Свеса Ямпільського району Сумської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

обвинувачених за ч.3 ст. 368 КК України,

повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що під час підготовчого судового засідання було встановлено, що ОСОБА_9 є депутатом Дружбівської міської ради Сумської області, тобто на неї розповсюджуються положення закону про особливий порядок кримінального провадження.

З реєстру матеріалів досудового розслідування, повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_9 05.07.2017 слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області, а зміну раніше повідомленої підозри їй було вручено 17.08.2017 прокурором другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Сумської області, тобто письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 та зміну раніше повідомленої підозри вручено з порушенням ст. 481 КПК України. Вказані обставини свідчать про порушення прав ОСОБА_9 .

Недотримання положень процесуального закону при повідомленні ОСОБА_9 про підозру, необхідно розцінювати як відсутність такого повідомлення, що унеможливлює з`ясування питання про дотримання органом досудового розслідування строків досудового розслідування, оцінки доказів з точки зору їх допустимості, як зібраних в межах строку досудового розслідування, і відповідно унеможливлює прийняття рішення щодо ОСОБА_9 .

Вважає, що закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Тобто суд дійшов висновку, що обвинувальний акт складено з порушенням п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в частині формулювання обвинувачення.

На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що під час досудового розслідування на орган розслідування та прокурора покладається обов`язок до встановлення вичерпного переліку анкетних даних та не покладено обов`язок із встановлення окремого статусу особи в силу якого відносно неї повинен здійснюватися особливий порядок кримінального провадження і вказаний порядок повинен бути застосований у разі обізнаності про наявність підстав до його застосування.

Вказує, що ОСОБА_9 під час досудового розслідування з 23.06.2017 по 28.08.2017, а також судового розгляду з 04.09.2017 по 22.02.2024, тобто протягом майже 7 років, приховувала факт того, що вона є депутатом міської ради. Тому не було підстав для застосування до ОСОБА_9 особливого порядку кримінального провадження.

Вказує, що під час підготовчого судового розгляду, окрім прізвища, імені та по батькові, суд не встановлює особу обвинуваченого та статус у суспільстві, не отримує та не досліджує речі і документи. Натомість суд вдався до збирання доказів, заслухав пояснення ОСОБА_9 . Тому вважає, що суд вийшов за межі підготовчого судового засідання.

Стверджує, що суд фактично під час підготовчого судового засіданні здійснив розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення.

Крім цього повернення обвинуваченого акта прокурору для виправлення недоліків не передбачає поновлення досудового розслідування та не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, окрім приведення обвинувального акта до вимог ст. 291 КПК України. А саме для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту та інше, що не пов`язано з питаннями суті обвинувачення, правової кваліфікації або вчинення процесуальних дій з боку сторони обвинувачення.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку своєї апеляційної скарги, захисників, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт, зазначено в ч. 2 ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, це подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, вид і розмір шкоди, завданої злочином, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, так як правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого злочину в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише за наявності суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, які можуть потягти за собою порушення права на захист з огляду на суперечливість або незрозумілість суті обвинувачення, від якого має захищатися особа.

Перевіривши матеріали справи та обвинувальний акт, колегія суддів не вбачає невідповідностей обвинувального акта вказаним вище вимогам закону, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення.

Саме ж формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, містить дані щодо місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми та мотиви вини.

Більше того, вказуючи про порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в частині формулювання обвинувачення, суд першої інстанції не зазначив у чому саме полягає порушення в частині формулювання обвинувачення, а фактично перейшов до дослідження доказів, зокрема порядку повідомлення про підозру ОСОБА_9 , оцінки доказів щодо їх допустимості.

Необхідно зазначити, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Термін «відновлення» в КПК України здебільшого використовується в контексті «відновлення досудового розслідування» (ст. 282 КПК України) та «відновлення кримінального провадження» (ст. 515 КПК України).

Законодавець чітко висловив своє волевиявлення в частині унормування процедури відновлення досудового розслідування та у ст. 282 КПК визначив підстави відновлення такого розслідування, при цьому відсутня така підстава для відновлення досудового розслідування як повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, у тому числі в частині перебігу строків на цій стадії.

Термін поновлення у КПК України використовується саме в контексті поновлення пропущених процесуальних строків (ст. 117 КПК України), а не щодо поновлення досудового розслідування або поновлення кримінального провадження. Строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає (ч. 5 ст. 294 КПК України).

Повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору здійснюється не з метою відновлення досудового розслідування, а отже й не з метою відновлення строку досудового розслідування, і тим паче його поновлення, якщо такий строк закінчився (пропущений, сплинув).

Таким чином, перебіг строку досудового розслідування після повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору ані відновлюється, ані поновлюється.

Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору і до звернення до суду з обвинувальним актом чи клопотанням, які приведено у відповідність до вимог КПК України, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК України та забезпечення виконання ухвали суду.

Саме такою є обмеженість обсягу компетенції сторони обвинувачення при отриманні повернутого судом обвинувального акта чи клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

При цьому, в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій.

З вказаного вбачається, що на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає приписам цього Кодексу, при цьому КПК України не передбачає можливості відновлення досудового розслідування у випадку повернення обвинувального акта прокурору, оскільки відповідно до статті 282 КПК України ця обставина не є підставою для такого відновлення.

У разі повернення судом обвинувального акта, який не відповідає вимогам КПК України, повноваження прокурора обмежені лише усуненням недоліків цього обвинувального акта.

Отже, повертаючи прокурору обвинувального акта з підстав недотримання положень норм КПК України під час повідомлення ОСОБА_9 про підозру, суд вийшов за межі підготовчого судового розгляду та вдався до оцінки доказів, чого не мав права робити під час попереднього судового засідання.

Більше того, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд фактично вказав не про необхідність проведення окремих процесуальних дій для усунення недоліків обвинувального акта, а про необхідність проведення досудового розслідування.

Необхідно зазначити, що якщо сторона обвинувачення після повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру проводила слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії або приймала процесуальні рішення, які не є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК України та забезпечення виконання ухвали суду, то отримані у кримінальному провадженні за результатами здійснення таких дій докази повинні визнаватись недопустимими, як отримані поза межами строку досудового розслідування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в ухвалі обставини не є перешкодою для призначення кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до судового розгляду.

За таких підстав апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4