ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2940/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/118/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.03.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керч АР Крим, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 09.03.2006 року вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 4 місяців виправних робіт;

- 15.09.2006 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.186, ст. ст. 69, 71 КК України до 3 років 10 днів позбавлення волі;

- 18.02.2010 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 04.02.2011 року вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

- 04.07.2013 року вироком Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

-28.10.2013 року вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

-17.10.2018 року вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі 9 років, із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня ухвалення вироку, тобто з 28.03.2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано до строку покарання ОСОБА_7 строк його затримання та тримання під вартою (попереднього ув`язнення) з 13.03.2021 по 27.03.2023 включно, з розрахунку день за день.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимий, востаннє - вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.10.2018р. за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, знов вчинив злочин проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 16 годині, перебував за адресою: АДРЕСА_3 , поблизу квартири АДРЕСА_3 , де проживали раніше йому незнайомі неповнолітні ОСОБА_10 , 2003 р.н. та ОСОБА_11 , 2004 р.н.

Саме в той час у нього виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майно, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, поєднаний з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність свого діяння, з метою проникнення до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, підійшов до вхідних дверей вказаної квартири, та спочатку постукав у двері, а потім, коли неповнолітній ОСОБА_10 , нічого не підозрюючи щодо злочинного наміру ОСОБА_7 , відчинив двері, ОСОБА_7 штовхнув неповнолітнього потерпілого всередину квартири та без його згоди проник до приміщення квартири.

Надалі, перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, не реагуючи на вимоги неповнолітнього ОСОБА_10 та неповнолітньої ОСОБА_11 , яка також перебувала всередині квартири, шляхом залякування останніх застосуванням ножа, який він приніс з собою та відкрито демонстрував перед потерпілими, тобто, погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я неповнолітніх потерпілих, почав вимагати від останніх передати йому мобільний телефон «iPhone 6 16 GB», який належить неповнолітньому ОСОБА_10 , та мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8 32 GB», який належить неповнолітній ОСОБА_11 .

Відразу ж після цього, неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_7 , злякавшись застосування ножа, який перебував у руках останнього, передав йому свій мобільний телефон «iPhone 6 16 GB», після чого, неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_7 , також передала ОСОБА_7 свій мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8 32 GB».

Таким чином, ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, відкрито заволодів мобільним телефон «iPhone 6 16 GB», вартістю 2508 грн., належного неповнолітньому ОСОБА_10 та мобільним телефоном «Хіаоmі Redmi 8 32 GB», вартістю 2569 грн., належного неповнолітній ОСОБА_11 .

Надалі, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел, з метою залякування останніх, шляхом демонстрації серйозності намірів відносно можливості реалізації висунутих погроз, наніс один удар мобільним телефоном в ділянку обличчя неповнолітнього ОСОБА_10 , спричинивши йому фізичного болю, тим самим утримуючи від можливого активного супротиву та унеможливлюючи здійснення бажання потерпілих голосно покликати на допомогу.

В подальшому, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши неповнолітній потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 2569 грн. та неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 на суму 2508 грн..

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , обвинуваченим ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_9 подані апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, з урахуванням доповнених апеляційних доводів та вимоги, просить оскаржуваний вирок скасувати та перекваліфікувати його дії на ч.2 або на ч.3 ст.186 КК України.

Просить визнати недопустимими та неналежним речовий доказ розкладний ніж, який долучений до матеріалів кримінального провадження.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою його доводи щодо застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, а саме до нього було застосовано моральний (психологічний) тиск та фізичне насильство зі сторони працівників поліції.

Крім того, апелянт зазначає, що органом досудового розслідування та судом першої інстанції невірно було кваліфіковані його дії за ч.3 ст.187 КК України, оскільки він не погрожував потерпілим ножем, який залучений до матеріалів справи в якості доказу та зазначений в формулюванні обвинувачення.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.03.2023 року та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції свою вину не визнавав, потерпілі зазначили в судовому засіданні в суді першої інстанції, що обвинувачений вимагав від них мобільні телефони, щоб перевірити певну інформацію, а потім обіцяв їх повернути. Зазначає, що ніякого ножа у ОСОБА_7 не було та не демонстрував і не погрожував ним потерпілим, ніяких погроз не виловлював в бік останніх. Захисник вказує на те, що потерпілі самі надали ОСОБА_7 свої мобільні телефони.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити судово-дактилоскопічну експертизу ножа, який долучений в якості речового доказу у цьому кримінальному провадженні, оскільки він не застосовував цей предмет при вчиненні інкримінованого йому злочину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, думку прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судово-дактилоскопічної експертизи та усі подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Надаючи оцінку такому твердженню обвинуваченого колегія суддів виходить із правової позиції, висловленій в постанові Верховного суду від 10.09.2020 року у справі № 555/2067/18.

Зокрема, колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника ОСОБА_9 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину за ч.3 ст.187 КК України згідно пред`явленого обвинувачення та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні розбою, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також поєднаного з проникненням у житло.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в суді першої інстанції надали показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_7 раніше не були знайомі. 13.03.2021 вони знаходилися вдома за адресою: АДРЕСА_5 , та, приблизно о 16:00, почули стук у двері. Потерпілий ОСОБА_10 відчинив двері, не питаючи хто там. За дверима знаходився обвинувачений ОСОБА_7 , який відштохнув ОСОБА_10 рукою. Обвинувачений зайшов у квартиру та зачинив за собою двері на замок. В руках у ОСОБА_7 був розкладний ніж в розкладеному стані. При цьому, обвинувачений сказав, що, якщо вони будуть кричати, то буде тільки гірше. Потерпілі спитали у ОСОБА_7 , що трапилось. Обвинувачений, в свою чергу, з ножом в руці почав погрожувати та вимагати у ОСОБА_10 телефон. Відчуваючи страх за своє життя та життя ОСОБА_11 , ОСОБА_10 передав обвинуваченому свій телефон марки «iPhone 6». Після цього, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 та почав вимагати у неї передати йому належний їй телефон. Вона також віддала свій телефон «Хіаоmі Redmi 8». Після чого, ОСОБА_7 наказав потерпілим сісти на диван. Потім обвинувачений вдарив ОСОБА_10 по обличчю та кулаком у груди, а, коли він встав, то вдарив ногою по нозі. Потерпілий ОСОБА_10 також зазначив, що ОСОБА_7 казав, що він нічого не боїться, оскільки вже «сидів». Потім ОСОБА_7 почав вимагати передати йому коробки від мобільних телефонів, адже по них можуть їх відшукати. Крім того, обвинувачений спитав у ОСОБА_11 , що за кулон у неї на шиї, зірвав його, та почав кусати, перевіряючи чи це золото, а, коли зрозумів що він не золотий, то повернув. Також ОСОБА_7 роздивлявся колонку ОСОБА_10 , але не взяв її. Обвинувачений попередив, щоб потерпілі нічого не казали поліції, а то він повернеться, після чого пішов.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також зазначили в суді першої інстанції, що ОСОБА_7 , коли вже забрав телефони, казав, що лише перевірить чи є в телефонах номери його знайомих та, якщо нічого не знайде, потім поверне їх. При цьому він швидко зробив вигляд наче шукає якусь інформацію, а потім поклав телефони до кишені. Крім того ОСОБА_7 казав, що ОСОБА_10 в чомусь винен. Проте ОСОБА_10 розумів, що той лише «заговорює зуби», адже будь-яких приводів для таких дій обвинуваченого не було. Телефони потерпілі віддали саме тому, що злякались, адже ОСОБА_7 погрожував ножем, і вони були дуже налякані за себе. Погрози вони сприймали як реальні. В подальшому мобільні телефон повернули їм працівники поліції.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_13 повідомила в суді першої інстанції, що 13.03.2021 року їй подзвонила донька - ОСОБА_11 та повідомила, що її разом із ОСОБА_10 пограбували. Через 20 хвилин вона прибула на місце подій, де вже були працівники поліції. Також викликали і мати ОСОБА_21 . Працівники поліції в їх присутності опитали ОСОБА_21 та Альону та проводили інші слідчі дії оглянули кімнати з її дозволу. Зі слів доньки їй стало відомо, що до їх кімнати вдерся невідомий, погрожував, забрав телефони. Діти були дуже налякані. В подальшому в її присутності донька упізнала нападника, вказала точно на ОСОБА_7 ..

Свідок ОСОБА_16 , будучи допитаним в суді першої інстанції, пояснив, що був знайомий з обвинуваченим нетривалий час. Йому зателефонував його знайомий приятель на ім`я ОСОБА_22 , та попросив допомогти з`їздити в ломбард з обвинуваченим, якого раніше він не знав. Він погодився. Обвинувачений підійшов до нього в обумовленому з ОСОБА_22 місці. При цьому він попередив обвинуваченого, що йому не потрібні неприємності, на що той запевнив, що все гаразд, це його телефон, та він планує його в подальшому викупити, а для закладення телефону до ломбарду у нього просто немає документів, а тому попросив виручити його по-товариські. Вони направилися до ломбарду на АДРЕСА_6 , біля виходу з метро, по «Ленінській» стороні. Там він заклав наданий йому мобільний телефон на наявний у нього документ. В ломбарді за телефон йому дали гроші в сумі приблизно 1000 грн., які він передав ОСОБА_23 . Після цього вони розійшлись, він пішов до ОСОБА_22 , але у нього були якісь люди та він пішов до магазину, де знов зустрів ОСОБА_23 . Той запропонував відпочити, купив продукти, пива, щоб віддячити його за допомогу. Вони взяли пиво, пішли в район «Баварії», де ОСОБА_23 затримали працівники поліції, поваливши його на землю, під час чого останній викинув на землю ніж. Працівники поліції питали, де другий телефон. В подальшому їх посадили в різні машини та відвезли в райвідділок. За його участі проводилось впізнання за фотознімками.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що він працює на посаді оперуповноваженого СКП ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області. 13.03.2021р., у вечорі, до чергової частини ВП №1 ХРУП №3 надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа за адресою: АДРЕСА_3 , проникла до квартири АДРЕСА_4 , погрожуючи ножем, заволоділа одним чи декількома мобільними телефонами та зникла у невідомому напрямку. При цьому було надано опис відповідної особи. В ході відпрацювання вказаної інформації разом з ОСОБА_24 та ОСОБА_25 в районі в`їзду до смт. Пісочин по вул. Надії в м. Харкові було виявлено людину, яка за зовнішніми ознаками була схожа чоловіка, якого описував потерпілий. В ході розмови вказаний чоловік почав чинити опір та був затриманий. При цьому чоловік встиг кинути на землю коробку, в якій, як з`ясувалось пізніше, знаходився мобільний телефон потерпілого. У вказаної особи був при собі ніж в розкладеному стані, який він дістав, коли намагався втекти. Інші співробітники поліції намагалися забрати ніж та припинити його дії. Внаслідок здійснення фізичного супротиву з боку обвинуваченого до нього було застосовано кайданки. Фактичне затримання здійснювали ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які першими підійшли до обвинуваченого. Свідок ОСОБА_15 бачив як ніж вилетів з рук затримуваного. Коли він підійшов, то обвинувачений вже знаходився на землі, він допоміг йому підвестися. Потім на місце було викликано слідчо-оперативну групу, по приїзду якої було проведено огляд та вилучено ніж, коробку з-під телефона, в якій знаходився і сам телефон. Щодо другого телефону, то хтось йому повідомив, що обвинувачений його вже продав. В подальшому обвинуваченого було доставлено до приміщення відділку поліції, де потерпілий в ході проведення впізнання упізнав затриманого як чоловіка, що вчинив відносно нього кримінальне правопорушення. Було два потерпілих молодий хлопець та дівчинка.

Судом першої інстанції також був допитаний свідок ОСОБА_20 , який пояснив, що приймав участь в якості понятого при огляді місця події в районі вул. Надії в напрямку смт. Пісочин. Під час проведення цієї слідчої дії працівники поліції пояснили, що був розбійний напад, в ході якого особа проникла до квартири, погрожувала ножом та забрала мобільні телефони. На місці знаходився обвинувачений, на якого були одягнуті кайданки, від будь-яких пояснень він відмовився, не вказував про порушення, в тому числі, що якісь речі були підкинуті. Безпосередньо у обвинуваченого з кишень нічого не вилучалось. З землі було вилучено пакунок з продуктами харчування, розкладний ніж та мобільний телефон в коробці. Яким чином вказані речі опинились на землі йому не відомо. Також була вилучена якась квитанція. Вилучені речі запаковувались. Перед підписанням протоколу він ознайомився з його змістом, все було відображено правильно та відповідало дійсності. Свідок ОСОБА_17 зазначила, що

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 під час свого допиту в суді першої інстанції пояснили, що обвинувачений ОСОБА_7 їм знайомий як особа, яка певний час проживала в їх будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який є гуртожитком. Обвинувачений ОСОБА_7 поводив себе неадекватно, агресивно, регулярно бешкетував, залякував мешканців будинку, ображав їх, пошкоджував майно в місцях загального користування. Також свідки зазначили, що неодноразово бачили ОСОБА_7 з ножом в руках в коридорі їх будинку. Свідок ОСОБА_18 зазначила, що поки в будинку проживав ОСОБА_7 , на всьому поверсі були сховані (розкладені) ножі. Після того як ОСОБА_7 взяли під варту, ножі зникли.

Також свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 показали в суді першої інстанції, що про події про розбійний напад на потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 їм відомо зі слів останнього, який пояснював, що ОСОБА_7 увірвався до його квартири, погрожував ножем та забрав у нього та ОСОБА_11 мобільні телефони. Свідки також зазначили, що коли зустріли одного дня, у березні 2021 року, ОСОБА_10 був дуже наляканий.

Доводи обвинуваченого про те, що вищезазначені показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є неправдивим, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки згідно відомостей цього судового провадження, потерпілі попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мали намір обмовити обвинуваченого чи не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в тому числі, щодо погроз з боку ОСОБА_7 та наявності у нього розкладного ножа під час вчинення розбійного нападу.

Крім того, вищезазначені свідки у цьому кримінальному провадженні також були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань, а також обвинувачений та його захисник не надали суду апеляційної інстанції доказів, що ці свідки надавали завідомо неправдиві показання та мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вони мають намір обмовити обвинуваченого.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати потерпілим та свідкам питання, у тому числі, з метою підтвердження версії щодо відсутності ножа у обвинуваченого під час інкримінованого йому злочину.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

Колегія суддів також зазначає, що потерпілі та свідки, що зазначені вище, ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненими ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.3 ст.187 КК України, попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання потерпілих та свідків.

Судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.03.2021 року; протоколах огляду місця події від 13.03.2021 року та додатків до них; постанові слідчого про визнання речовими доказами від 15.03.2021 року; протоколі про затримання підозрюваного ОСОБА_7 від 14.03.2021 року; протоколах про пред`явлення особи для впізнання від 14.03.2021 року, проведених за участі потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.03.2021 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_16 ; протоколах пред`явлення речей для впізнання від 13.04.2021 року, проведених за участі потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; квитанції з ломбарду «Кеш Бокс» №032214062; висновку судової товарознавчої експертизи від 02.04.2021 №СЕ-19/121-21/6800-ТВ.

Зокрема, з відомостей протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.03.2021 року вбачається, що законний представник потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_28 просила вжити заходи до невідомого, який 13.03.2021 року, приблизно о 16:00, застосовуючи фізичну силу, пройшов до квартири АДРЕСА_4 , після чого, погрожуючи застосуванням ножа, заволодів мобільним телефоном «Iphone», який належить ОСОБА_10 , а також належним ОСОБА_11 мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 8».

Як вбачається з відомостей протоколу огляду місця події від 13.03.2021 року та відеозапису до нього, ця слідча дія проведена в період часу з в період часу з 22 год. 07 хв. до 22 год. 21 хв. за участі двох понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_29 . Об`єктом цього огляду була відкрита ділянка місцевості на перехресті вул. Некрасова та вул. Пісочинський в`їзд, поблизу будинку №38, де було виявлено гр. ОСОБА_16 , який добровільно видав квитанцію з ломбарду «Кеш Бокс» №032214062 від 13.03.2021 року з прикріпленим чеком на суму 900 грн. Також на земельній ділянці поблизу тротуару виявлено на снігу розкладний ніж з рукояткою зеленого кольору, коробку від мобільного телефону «Iphone», в якій знаходився мобільний телефон «Iphone 6 Space Gray», imei НОМЕР_1 , та білий блочок, а поряд з ними пакунок поліетиленовий з написом «Молоко Заречное» та декілька запакованих булок. Поряд з цими предметами знаходився чоловік, який відмовився представлятися. З відеозапису встановлено, що цим чоловіком був обвинувачений ОСОБА_7 .

Згідно відомостей протоколу огляду місця події від 13.03.2021 року, ОСОБА_16 добровільно видав посвідчення водія № НОМЕР_2 від 11.02.2004 року на ім`я ОСОБА_30 , яке він знайшов, та використав для здачі в ломбард мобільного телефону «Xiaomi Redmi 8», imei НОМЕР_3 .

Факт добровільної видачі посвідчення водія № НОМЕР_2 від 11.02.2004 року також підтверджується власноручною заявою ОСОБА_16 .

У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.03.2021 року, який складено щодо ОСОБА_7 , зазначено, що останній був фактично затриманий 13.03.2021 о 21 год. 30 хв., згідно з ч. 4 ст. 208 КПК України йому повідомлено зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено його права. Про затримання ОСОБА_7 було повідомлено орган безоплатної правової допомоги о 23 год. 10 хв. 13.03.2021 року. Протокол про затримання було складено 14.03.2021 року за участю двох понятих та захисника ОСОБА_31 . Копію протоколу було вручено ОСОБА_7 та захиснику ОСОБА_32 . Цей протокол було підписано ОСОБА_7 та захисником. Будь-яких зауважень до цього протоколу останні не зазначали. Отже, зміст протоколу відповідає вимогам ч. 5 ст. 208 КПК України.

З відомостей протоколів пред`явлення особи для впізнання від 14.03.2021 року та додатків до них, проведених за участі потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вбачається, що в ході проведення цих слідчих дій останні, кожний окремо, упізнали ОСОБА_7 , як особу, яка 13.03.2021 за адресою: АДРЕСА_5 , увірвався до квартири, погрожував ножем, заволодів двома мобільними телефонами, після чого пішов.

В протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.03.2021 року, зазначено, що ОСОБА_16 впізнав на фотознімку із зображенням ОСОБА_7 , як чоловіка, який 13.03.2021 надав йому мобільний телефон «Xiaomi Redmi» з метою, щоб той заклав його до ломбарду, що він і зробив.

Стороною захисту не оспорюються в своїх апеляційних скаргах відомості, що містяться в інших вищенаведених письмових доказах, на які послався суд першої інстанції при доведеності вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, а також не порушується питання щодо допустимості і достовірності цих доказів, а тому колегія суддів погоджується і наводити вдруге зміст цих письмових доказів вважає недоцільним.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що розкладний ніж, який був виявлений та вилучений під час проведення огляду місця події від 13.03.2021 року, є недопустимими доказом, внаслідок допущення органом досудового розслідування істотних вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.

За статтями 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Для встановлення того, чи був протокол огляду місця події допустимим як доказ

у кримінальному провадженні, необхідно визначити законодавчо встановлені підстави, порядок та умови, необхідні для його збирання, саме на той час, коли він був зафіксований і одержаний. Якщо слідчим був порушений порядок його збирання, такий доказ не може вважатись допустимим і бути підставою для прийняття процесуальних рішень.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Як вбачається з відомостей протоколу огляду місця події від 13.03.2021 року та відеозапису до нього, ця в ході проведення цієї слідчої дії, окрім іншого, на земельній ділянці поблизу тротуару виявлено на снігу розкладний ніж з рукояткою зеленого кольору, який в подальшому було вилучено. Протокол складено у повній відповідності до вимог ст.ст.104, 105, 106, 223, 237 КПК України.

Постановою про визнання речовими доказами від 15.03.2021 року, предмети, що були вилучені за результатами проведення оглядів місця події від 13.03.2021 року за адресами: АДРЕСА_7 , та Харківська обл., смт Пісочин, перехрестя віл. Некрасова та Пісочинський в`їзд, в тому числі, розкладний металевий ніж з рукояткою зеленого кольору, довжиною 24 см, визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

15.03.2021 року прокурор Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_33 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на речові докази у цьому кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.03.2021 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, що було вилучено під час проведення оглядe місця події від 13.03.2021 року, у тому числі, на розкладний металевий ніж з рукояткою зеленого кольору, довжиною 24 см.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вказані обставини безумовно свідчать про те, що 13.03.2021 року огляд місця події за адресою: Харківська обл., смт Пісочин, перехрестя віл. Некрасова та Пісочинський в`їзд, року було проведено у повній відповідності до вимог статей 214, 223, 237 КПК України, а вилучені предмети за результатом проведення цієї слідчої дії були залучені до матеріалів цього провадження на підставі вищезазначеної постанови про визнання речовими доказами від 15.03.2021 року та ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.03.2021 року про накладення арешту на вилучене майно, тобто у повній відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, а відтак доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу недопустимості такого речового доказу, як розкладний металевий ніж з рукояткою зеленого кольору, довжиною 24 см, є неспроможними та безпідставними.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 просив призначити у цій справі проведення судово-дактилоскопічної експертизи речового доказу - розкладного металевого ножа з рукояткою зеленого кольору, довжиною 24 см, яке не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначалося вище, під час проведення огляду місця події від 13.03.2021 року за адресою: Харківська обл., смт Пісочин, перехрестя віл. Некрасова та Пісочинський в`їзд, окрім іншого, було виявлено та вилучено розкладний металевий ніж з рукояткою зеленого кольору, довжиною 24 см, який в подальшому було визнано речовим доказом постановою прокурора від 15.03.2021 року та на нього накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.03.2021 року.

З матеріалів судового провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з пред`явленим обвинуваченням, подав до суду першої інстанції клопотання про призначення судово-дактилоскопічної експертизи, яке підтримано захисником в судовому засіданні від 08.02.2023 року.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано ще 13.03.2021 року та цього ж дня було вилученорозкладний ніж, який 15.03.2021 року було визнано речовим доказом у цьому провадження, але вперше сторона захисту заявило клопотання про необхідність призначення судово-дактилоскопічної експертизи вищезазначеного речового доказу лише в судовому засіданні від 04.11.2022 року (арк.115-117 т.2 судового провадження), тобто більш ніж через півтора роки після вилучення ножа, хоча обвинувачений та його захисник не були позбавленні процесуальної можливості заявити відповідне клопотання одразу після його вилучення.

При цьому, як під час досудового розслідування при пред`явленні потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 речей для впізнання 13.04.2021 року, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції 08.08.2022 року, зазначений речовий доказ оглядався та до нього мали доступ відповідні особи, а тому на цей час відсутні достатні підстави вважати, що на речовому доказі міститься слідова інформації, виявлення та дослідження якої надало б можливості зробити експертний висновок щодо зазначених стороною захисту питань, та відповідно відсутні достатні відомості, що вказують на можливість досягнення мети проведення вказаного експертного дослідження.

Крім того, під час досудового розслідування потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пред`являвся вищезазначений речовий доказ та останні, кожний окремо, упізнали вилучений в ході огляду місця події 13.03.2021 року розкладний ніж із вставкою на рукоятці зеленого кольору, загальною довжиною 24 см, як той, яким 13.03.2021 року їм погрожував хлопець на ім`я ОСОБА_23 за адресою: АДРЕСА_5 .

Більш того, судом першої інстанції під час судового розгляду також вирішувалося клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судово-дактилоскопічної експертизи розкладного металевого ножа з рукояткою зеленого кольору, який вилучений під час проведення огляду місця події 13.03.2021 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.02.2023 року було відмовлено в задоволенні вищезазначеного клопотання обвинуваченого. При цьому, суд першої інстанції навів обґрунтовані та вмотивовані висновки в мотивувальній частині своєї ухвали щодо відсутності підстав для призначення судово-дактилоскопічної експертизи, з якими також погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення судово-дактилоскопічної експертизи речового доказу - розкладного металевого ножа з рукояткою зеленого кольору, оскільки з моменту вилучення цього ножа та на час апеляційного розгляду пройшов значний проміжок часу і до цього речового доказу мали доступ відповідні особи при проведенні слідчих дій та при його огляді в судовому засіданні в суді першої інстанції, у зв`язку з чим існують об`єктивні сумніви, що на ньому може містися слідова інформації, виявлення та дослідження якої надало б можливості зробити експертний висновок щодо зазначених стороною захисту питань, а тому належить відмовити у задоволенні цього клопотання обвинуваченого.

Апеляційним судом також перевірені доводи обвинуваченого про застосування до нього зі сторони працівників поліції недозволених методів досудового розслідування, а саме до нього було застосовано моральний (психологічний) тиск та фізичне насильство.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.08.2023 рокудоручено територіальному управлінню Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Полтаві, провести перевірку фактів повідомлених обвинуваченим ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні № 0000246 від 13.03.2021 року.

Постановою слідчого Другого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_34 від 10.11.2023 року закрито кримінальне провадження, відомості про кримінальні правопорушення у якому внесені до ЄРДР за №0002352 від 16.10.2023 року за ч.2 ст.365 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 року відмолено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в м. Полтаві ОСОБА_35 про закриття кримінального провадження №0002352 від 16.10.2023 за ч.2 ст.365 КК України.

30.07.2024 року ухвалою Харківського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_7 , а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР розташованого у м. Полтава від 10.11.2023 року про закриття кримінального провадження №0002352 від 16.10.2023 року за ч.2 ст.365 КК України без змін.

Отже, зазначені рішення органу досудового розслідування та судів першої і апеляційної інстанції набрали законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

За таких обставин, стороною захистуне надано будь-яких доказів на підтвердження версії щодо застосування до ОСОБА_7 недозволених методів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні № 0000246 від 13.03.2021 року, а тому апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 , які захисники та обвинувачений зазначили в поданих апеляційних скаргах, а також під час апеляційного розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 190 КК шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, тобто вилучення майна відбувалося таємно, то склад шахрайства відсутній, і такі дії слід кваліфікувати як крадіжку.

Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 655/289/17.

Орієнтири щодо такого застосування згаданої норми матеріального права відображено й у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Також колегія суддів зазначає, що твердження обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що дії останнього необхідно було кваліфікувати за ст. 186 КК України, оскільки він не скоював розбійний напад, а скоїв грабіж, колегія суддів вважає безпідставним та розцінюється як намаганняуникнути від кримінальної відповідальності за скоєне більш тяжче кримінальне правопорушення.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Зокрема, як зазначив обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, він не мав умислу на насильницьке заволодіння майном потерпілих та не погрожував їм ножем під час вчиненого злочину, але не заперечував, що протиправно потрапив до квартири, де мешкали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та незаконно заволодів мобільними телефонами останніх.

Натомість, як пояснили під час свого допиту в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які попереджені про кримінальну відповідальність, обвинувачений ОСОБА_7 зайшов до квартири, де вони мешкали без їх згоди, закривши замок за собою. При цьому, обвинувачений, який тримав розкладний ніж в розкладному стані, почав висувати погрози потерпілим, які останні сприймали як реальні та боялися за своє життя. Отримавши від потерпілих мобільні телефони під приводом перевірити їх зміст, обвинувачений ОСОБА_7 швидко оглянув їх та сховав. З показань потерпілих також вбачається, що обвинувачений не тільки незаконно заволодів телефонами останніх, але і роздивлявся колонку ОСОБА_10 та перевіряв прикрасу ОСОБА_11 на наявність золота. Потерпілі також зазначили, що вони віддавали свої телефони обвинуваченому у зв`язку з погрозами останнього та наявністю у нього ножа, оскільки злякалися за своє життя.

Крім того, згідно відомостей протоколу огляду місця події від 13.03.2021 року, під час проведення цієї слідчої дії, окрім іншого, було виявлено та вилучено ніж з рукояткою зеленого кольору.

З показань свідка ОСОБА_16 , який допитувався в суді першої інстанції та попереджався про кримінальну відповідальність, вбачається, що обвинувачений ввів його в оману та просив здати мобільний телефон в ломбард, щоб отримати гроші. При цьому, свідок пояснив, що коли він перебував разом із ОСОБА_7 увечері, працівники поліції їх затримали. При цьому, цей свідок зазначив, що коли затримували ОСОБА_7 працівники поліції, обвинувачений викинув ніж.

Свідок ОСОБА_15 під час свого допиту в суді першої інстанції також зазначив, що ним разом з ОСОБА_24 та ОСОБА_25 в районі в`їзду до смт. Пісочин по вул. Надії в м. Харкові було виявлено людину, яка за зовнішніми ознаками була схожа чоловіка, якого описував потерпілий. При цьому, затримана ними особа, коли намагалася втекти,встигнула викинути на землю розкладний ніж та коробку, в якій, як з`ясувалось пізніше, знаходився мобільний телефон потерпілого.

При цьому, як зазначалося неодноразово вище, при огляді місця події від 13.03.2021 року за адресою: Харківська обл., смт Пісочин, перехрестя віл. Некрасова та Пісочинський в`їзд, окрім іншого, було виявлено та вилучено розкладний металевий ніж з рукояткою зеленого кольору, довжиною 24 см.

Під час пред`явлення речей для впізнання потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пред`являвся вищезазначений речовий доказ та останні, кожний окремо, упізнали вилучений в ході огляду місця події 13.03.2021 року розкладний ніж із вставкою на рукоятці зеленого кольору, загальною довжиною 24 см, як той, яким 13.03.2021 року їм погрожував хлопець на ім`я ОСОБА_23 за адресою: АДРЕСА_5 .

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які безпосередньо допитувалися в суді першої інстанції, також показали, що потерпілий, коли вони, кожен окремо, його зустріли після подій, які інкримінується обвинуваченому, був наляканий та пояснив, що ОСОБА_7 увірвався до квартири і, погрожуючи ножем, забрав у нього з ОСОБА_11 мобільні телефони.

При цьому, зазначені вище свідки також надали суду першої інстанції показання про те, що обвинувачений разом з ними жив у гуртожитку та вони постійно бачили, що ОСОБА_7 вів себе агресивно та неадекватно. Також свідки зазначили, що іноді бачили ніж в руках обвинуваченого, коли вони зустрічали в будівлі гуртожитку.

Отже, враховуючи вищезазначені досліджені докази, показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що останні, побоювалися за своє життя та віддали свої мобільні телефони на вимогу ОСОБА_7 , який увірвався до них у квартиру та тримав у руках розкладний у розкладному стані, а також показання вищезазначених свідків, які зазначили під час свого допиту в суді першої інстанції, що потерпілий ОСОБА_10 був дуже наляканим, коли вони його зустріли, кожен окремо, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, - є безпідставними та неспроможними, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються ними.

З огляду на викладене, версія та доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком в частині невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, щодо суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження його вини у інкримінованому йому злочині, а також наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на переконання колегії судді, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, оскільки стороною захисту не надано суду відповідних доказів.

Колегія суддів розцінює не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, як обраний засіб захисту від пред`явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції також повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи зміни оскаржуваного вироку в частині кваліфікації дій обвинуваченого, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 .

Таким чином, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, тобто у вчиненні розбою, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судового рішення при перевірці цього кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину та обставини його вчинення, характер дій обвинуваченого, обстановку та спосіб вчинення злочину, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, відомості про особу обвинуваченого.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, та відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, неодружений, дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має, працездатний, але не працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за попередніми вироками за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі, за тяжких злочинів проти власності. Крім того, до обвинуваченого раніше застосовувалися положення статті 69 КК України, але ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши особливо тяжкий злочин проти власності, передбачений ч.3 ст.187 КК України.

Тобто, системний характер вчинення ним умисних злочинів, в тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта про те, що він має намір стати на шлях виправлення.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

За таких обставин, апеляційні доводи обвинуваченого та захисника ОСОБА_9 про необґрунтовану суворість призначеного йому покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією майна, на думку колегії суддів, - є безпідставними, оскільки судом першої інстанції належно враховані фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір призначеного покарання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції призначив обвинуваченому, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, покарання в середніх межах санкцій ч.3 ст. 187 КК України, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду стороною захисту не доведено наявність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, а тому усі подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Крім того, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судово-дактилоскопічної експертизи також не підлягає задоволенню з підстав, що зазначені вище.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судово-дактилоскопічної експертизи - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді :