Справа 752/6632/18 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1652/2024 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорки ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурорки Київської місцевої прокуратури № 1 в місті Києві ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, маючого середню освіту, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.301 КК України та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, в період з 07 березня 2017 року по 26 вересня 2017 року перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, використовуючи власний комп`ютер, у якому зберігав завантажені фото-відеоматеріали порнографічного характеру та розповсюджував у всесвітній мережі Інтернет для вільного доступу іншим користувачам. Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції послався на те, що у ході судового розгляду не було доведено що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.301 КК України.

В апеляційній скарзі прокурорки указано на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, вважала необґрунтованим висновок суду про те, що в діяннях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.301 КК України. На переконання апелянта твердження суду, що ОСОБА_8 не демонстрував відеопродукцію порнографічного характеру та фізично не передавав їх іншим особам, є необґрунтованими, оскільки при завантаженні на жорсткий диск веб-сторінки відеоматеріалу порнографічного характеру, останній відкрив загальний доступ до своєї електронної сторінки та надав згоду, переглядати вказаний матеріал широкому колу користувачів мережі Інтернет. Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , під час якого вилучено комп`ютерну техніку з картами пам`яті, які містять в собі відповідно до висновку експерта відеоматеріали порнографічного характеру в яких дійові особи виглядають як діти. Наведені обставини прокурором, відповідно до ст. 411 КПК України, свідчать про невідповідність висновків суду викладених у рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість. Просила вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.301 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурорки ОСОБА_6 , яка доводи апеляційної скарги прокурорки підтримала, підтвердила доводи цієї скарги та просила її задовольнити;

захисника та обвинуваченого, які доводи апеляційної скарги прокурорки вважали необґрунтованими, просили залишити її без задоволення, а вирок без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Рішення про необхідність виправдування ОСОБА_8 суд першої інстанції мотивував тим, що зібраними у справі доказами не доводиться наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, зокрема не доведено те, що у йог діях є об`єктивна сторона даного злочину. Такий висновок колегія вважає обґрунтованим і з ним погоджується.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_8 у вину було поставлено вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 301 КК України, зокрема те, що він вчинив умисні дії пов`язані із розповсюдженням предметів порнографічного характеру , що містять дитячу порнографію.

Апеляційним судом визнається доведеним те, що ОСОБА_8 за місцем свого проживання установив на власний комп`ютер програмне забезпечення, за допомогою якого завантажував відеофайли, які містять дитячу порнографію. Ця обставина стверджується зібраними у справі доказами, дослідженими у ході судового розгляду, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Між тим, колегія суддів враховує те, що об`єктивна сторона злочину, який станом на час ухвалення вироку був передбачений ч.4 ст. 301 КК України в редакції Закону від 16.01.2020 року дійсно могла проявлятись у розповсюдженні предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію. Суб`єктивна сторона проявляться в умислі, який може бути як прямим, так і непрямим.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність того, що ОСОБА_8 саме розповсюджував предмети порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію. Під розповсюдженням, на думку колегії суддів, необхідно розуміти активні дії у результаті яких предмети порнографічного характеру переходять до інших осіб, або внаслідок цих дій інші особи мають можливість із ними ознайомитись, сприймаючи їх в об`єктивній формі. Колегія суддів вважає, що це повинні бути саме активні і цілеспрямовані дії, направлені на доведення як форми так і змісту предметів порнографічного характеру до інших осіб, як однієї, так і не визначеного числа, або доведення до відома цих осіб як можливості, так і способів ознайомлення із предметами порнографічного характеру. При цьому, вчиняючи такі дії особа бажає чи свідомо допускає настання наслідків у виді ознайомлення із предметами порнографічного характеру інших осіб.

Однак, у ході судового розгляду не було здобуто доказів, які би указували на те, що ОСОБА_8 дійсно вчинив дії, які можливо би було розцінити як розповсюдження предметів порнографічного характеру. Надані стороною обвинувачення докази не доводять того, що ОСОБА_8 був обізнаний про автоматичне розповсюдження предметів порнографічного характеру. На думку колегії суддів, надання ним доступу до певних програм, файлів чи інформації, що містилась у комп`ютері без вчинення активних дій, направлених на доведення цієї інформації до відома інших осіб не можливо розцінювати як розповсюдження. Колегія суддів при цьому враховує те, що у ході досудового розслідування не було встановлено та у висунутому обвинуваченні не зазначено про те, чи дійсно будь-хто ознайомився із предметами порнографічного характеру, що були встановлені на комп`ютері обвинуваченого. Жодний із наданих стороною обвинувачення доказів цієї обставини не доводить. Врахувавши наведені обставини суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність факту розповсюдження ОСОБА_8 предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, що стало обґрунтованою підставою для його виправдування.

Апеляційна скарга прокурорки не містить доводів, які би указували на незаконність та необґрунтованість вироку. Докази, на які прокурорка посилається у апеляційній скарзі, факту розповсюдження не доводять, про що судом першої інстанції були зроблені обґрунтовані висновки і які судом були належним чином мотивовані.

Посилання прокурорки у апеляційні скарзі на обізнаність обвинуваченого, який встановив на своєму комп`ютері відповідну програму та в подальшому завантаживши за її допомогою на свій комп`ютер порнографічні файли, про можливість завантаження файлів, що містять порнографію іншими користувачами не підтверджується доказами, зібраними у справі, у тому числі ні показаннями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ні протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ні висновком експерта, ні іншими доказами. Окрім того, як зазначено вище, стороною обвинувачення не надано доказів того, що розповсюдження матеріалів, яка містить дитячу порнографію дійсно відбулося, зокрема те, що як мінімум одна особа ознайомилася із змістом зазначених відеофайлів, без чого не можливо стверджувати про доведеність факту розповсюдження.

Пославшись на ряд доказів, зібраних у ході досудового слідства та досліджених у ході судового розгляду прокурором не зазначено те, як цими доказами доводиться факт розповсюдження обвинуваченим предметів порнографічного характеру, хоча цими доказами дійсно доводиться факт встановлення обвинуваченим на власний комп`ютер програмного забезпечення та завантаження за його допомогою файлів, що містять порнографію, чого не достатньо для стверджування про наявність у діях обвинуваченого об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.4 ст. 301 КК України в редакції Закону від 16.01.2020 року.

Наведене указує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурорки залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

СУДДІ

________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4