КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4823/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Донецька, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0000259 від 10.04.2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу на повідомлення про підозру від 17.06.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у кримінальному провадженні № 0000259 від 10.04.2014 року, скасувати повідомлення про підозру від 17.06.2019 року ОСОБА_7 та зобов`язати уповноважених осіб з групи слідчих або прокурорів вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч .5 ст. 191 КК України.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що основною підставою для скасування повідомлення про підозру є грубе порушення органом досудового розслідування порядку його направлення.

Зазначає, що у скарзі на повідомлення про підозру відсутні доводи щодо належності і допустимості зібраних органом досудового розслідування доказів, натомість зазначено, що навпаки наявні у справі докази спростовують твердження, що містяться у повідомленні про підозру.

Однак, слідчий суддя проігнорував і не надав будь-якої оцінки доводам скарги про обставини, які, на думку скаржника, дають підстави для скасування повідомлення про підозру і помилково описав скаргу, як таку, що побудована виключно на тезі про встановлення винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 .

Вказує, що слідчий суддя продублював твердження органу досудового розслідування про те, що 17.06.2019 року ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000259 від 10.04.2014 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Посилається на те, що у матеріалах досудового розслідування міститься лист слідчого від 24.06.2019 року №259к.п.24/97-2019 на адресу ТОВ «Турболінкс», у якому зазначено, що разом з ним направляється повідомлення про підозру відносно ОСОБА_7 від 17.06.2019 року. До вказаного листа долучена поштова квитанція від 24.06.2019 року про направлення кореспонденції на адресу ТОВ «Турболінкс».

Враховуючи, що повідомлення про підозру не вручалося особисто ОСОБА_7 , воно мало направлятися їй у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

При цьому, слідчим порушено строк направлення повідомлення про підозру, оскільки у разі, якщо слідчий направляв повідомлення про підозру ОСОБА_7 за місцем знаходження ТОВ «Турболінкс», то це було зроблено не у день його складання (17.06.2019 року), як це імперативно передбачено ч.1 ст.278 КПК України, а через тиждень (24.06.2019 року).

До листа слідчого від 24.06.2019 року №259к.п.24/97-2019, адресованого ОСОБА_7 , як директору ТОВ «Турболінкс», долучена поштова квитанція про направлення 24.06.2019 року невстановленого, на думку скаржника, поштового відправлення на адресу ТОВ «Турболінкс». Водночас, у матеріалах кримінального провадження відсутній опис вкладення із зазначенням вмісту поштового відправлення, яке направлялося на адресу ТОВ «Турболінкс», які б доводили, що на адресу підприємства разом із супровідним листом було направлено саме повідомлення про підозру, а тому відсутні підстави вважати доведеним, що на адресу підприємства 24.06.2019 року було направлено саме повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Крім того, матеріалами кримінального провадження не підтверджується, що кореспонденція від слідчого на адресу ТОВ «Турболінкс» взагалі була доставлена, оскільки відсутнє повідомлення про вручення поштового відправлення (та будь-який інший доказ на підтвердження факту доставки листа ТОВ «Турболінкс»).

На думку захисника, у разі, якщо слідчий дійсно направив повідомлення про підозру відносно ОСОБА_7 на адресу ТОВ «Турболінкс», він мав керуватися положеннями ч.2 ст.135 КПК України, які передбачають вручення повідомлення про підозру (для подальшої його передачі особі, відносно якої воно складене) під розписку, а не направлення поштою.

Крім того, повідомлення про підозру мало бути вручене адміністрації ТОВ «Турболінкс» як місця роботи ОСОБА_7 , але вона і являла собою адміністрацію підприємства, будучі його директором.

Так як у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ТОВ «Турболінкс» отримувало кореспонденцію від слідчого та докази подальшого передання такої кореспонденції ОСОБА_7 , апелянт вважає, що у кримінальному провадженні №0000259 від 10.04.2014 року повідомлення про підозру ОСОБА_7 у порядку, передбаченому КПК України, їй не вручалося, не направлялося, і не могло бути нею отримано.

Таким чином, на переконання скаржника, органом досудового розслідування грубо порушений порядок направлення (вручення) повідомлення про підозру ОСОБА_7 , наслідком чого має бути його скасування.

Захисник вважає, що висновок слідчого судді про те, що «17.06.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру», є безпідставним і необґрунтованим, спростовується матеріалами справи і доводами скарги.

Також стверджує, що слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку про те, що під час вручення повідомлення про підозру було дотримано вимоги ст. 278 КПК України.

В порушення ст.277 КПК України, у повідомленні про підозру не зазначені час, місце вчинення, а також інші суттєві обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , відомі на момент його складання.

Слідчим суддею не надано будь-якої оцінки доводам скарги про невизначеність форми співучасті ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та про взаємовиключні, суперечливі твердження, наведені у повідомленні про підозру. Зокрема, у повідомленні про підозру одночасно зазначається про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб (ч.2 ст.28 КК України), та про його вчинення у складі організованої групи (ч.2 ст.28 КК України).

Водночас, будь-якої аргументації про вчинення кримінального правопорушення як за попередньою змовою групою осіб, так і у складі організованої злочинної групи, визначення складу осіб таких груп, у повідомленні про підозру немає.

Невизначення у повідомленні про підозру форми співучасті ОСОБА_7 у вчиненні (за версією слідства) злочину є порушенням права на захист, адже незрозумілими є як суть підозри, так і обсяг захисту від неї.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими слідчого управління Головного управління національної поліції в Київській області, за процесуальним керівництвом прокурорів Київської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000259 від 10.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В рамках здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 17.06.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

18.06.2024 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із скаргою на повідомлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0000259 від 10.04.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0000259 від 10.04.2014 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що наведені захисником у скарзі відомості не спростовують даних про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Також, слідчий суддя зазначив, що відсутні підстави для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається з матеріалів провадження, повідомлення про підозруОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0000259 від 10.04.2014 року направлено на адресу адміністрації за місцем її роботи, тобто на адресу ТОВ «Турболінкс».

При цьому, з рапорту старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Київській області ОСОБА_9 вбачається, що у провадженні УКР ГУНП в Київській області перебуває оперативно-розшукова справа «Розшук» № 14/62/19 від 20.11.2019 року, заведена щодо розшуку підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переховується від органу досудового розслідування, по матеріалам кримінального провадження, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000496 від 01.07.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході перевірки за інтегрованою міжвідомчою інформаційно - телекомунікаційною системою «Аркан» встановлено, що підозрювана ОСОБА_7 15.06.2019 року о 17 год. 11 хв. здійснила виїзд до тимчасово окупованої території України в пункті пропуску «Новотроїцьке».

Даних про повернення ОСОБА_7 в Україну матеріали провадження не містять. При цьому, на питання колегії суддів захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що за його інформацією з моменту виїзду 15.06.2019 року з території України в пункті пропуску «Новотроїцьке» до тимчасово окупованої території України ОСОБА_7 в Україну не поверталась і на даний час перебуває у Німеччині.

Таким чином, повідомлення про підозру ОСОБА_7 не могло бути вручене у день його складання 17.06.2019 року, у зв`язку із її відсутністю на території України, відтак законним та обґрунтованим є направлення повідомлення про підозру слідчим поштою за місцем роботи підозрюваної у ТОВ «Турболінкс».

Посилання захисника на те, що повідомлення про підозру у спосіб направлення його на адресу ТОВ «Турболінкс» є незаконним, оскільки підозрювана особисто його не отримувала та відсутні докази вручення повідомлення про підозру адміністрації за місцем роботи ОСОБА_7 , а також про те, що слідчим пропущено строк вручення повідомлення про підозру, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст.278, ч. 3 ст.111 та ч. 1, 2 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру повинно бути вручено особі у день його складання, а у разі неможливості - у спосіб, що передбачений для вручення повідомлень. При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого чи прокурора відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання у силу певних причин.

Таким чином, слідчий вчинив всі можливі, передбачені законом дії, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

За таких обставин, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 22 КПК України вважає недоведеними твердження адвоката ОСОБА_6 про те, що його підзахисній ОСОБА_7 не було вручено повідомлення про підозру у належний спосіб.

Як убачається зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за формою та змістом вказане повідомлення відповідає вимогам ст. 277 КПК України, та містить усі передбачені вказаною статтею відомості, у тому числі зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , із зазначенням інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що зміст повідомлення про підозру не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та про відсутність будь-якої аргументації про вчинення кримінального правопорушення як за попередньою змовою групою осіб, так і у складі організованої злочинної групи, визначення складу осіб таких груп у повідомленні про підозру, фактично зводяться до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, у сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено переконливих даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , які б слугували підставою для її скасування.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422КК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4