ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/8243/24 Провадження 1-кп/636/1159/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження № 0004869 від 04.07.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія, Харківської області, українця, громадянки України, військовослужбовця на посаді стрільця 3 кулеметного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 3 кулеметного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за мобілізацією в складі військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді стрільця 3 кулеметного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , 24.04.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 24.04.2024 приблизно о 13:30 год. командиром взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_6 , на підставі усного наказу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , вишикувано склад військової частини НОМЕР_1 , в т.ч. і солдата ОСОБА_5 , в пункті тимчасової дислокації підрозділу у АДРЕСА_2 з метою доведення усного наказу на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №601 від 24.04.2024.

Під час шикування командиром взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_6 , тобто уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також який ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, в усному порядку доведено наказ на підставі бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 №601 від 24.04.2024 до підлеглого особового складу про те, що з метою реагування на зміни в обстановці при виконанні бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації здійснити переміщення військовослужбовцям з АДРЕСА_3 для виконання завдань з утримання району оборони.

Не погоджуючись з вище вказаним наказом, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ, а саме здійснити переміщення з АДРЕСА_3 для виконання завдань з утримання району оборони.

Після чого, у зв`язку з відкритою відмовою солдата ОСОБА_5 виконувати усний наказ командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_6 , доведений на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №601 від 24.04.2024 щодо реагування на зміни в обстановці при виконанні бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації здійснити переміщення військовослужбовців з АДРЕСА_3 для виконання завдань з утримання району оборони, солдата ОСОБА_5 залишено в пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 , чим останній підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 , тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, непокору тобто відкриту відмову виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

16.09.2024 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 52, 468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, активно сприяв розкриттю злочину, щиро каявся.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

На судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, що йому інкриміноване, у вчиненому щиро розкаявся. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст.394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_5 з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді.

Захисник на судовому засіданні також наполягала на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.4 ст. 402 КК України відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_5 , розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Обставинами, відповідно до вимог ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує його вік, ті обставини, що ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря -нарколога не перебуває, раніше не судимий, військовослужбовець.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, саме те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому та висловив жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, співпрацював зі слідством, та з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаного діяння, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення особи до своїх дій, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому основне покарання з врахуванням положень ст.ст. 62, 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 402 КК України, а саме покарання у вигляді позбавлення волі із подальшою заміною на покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців, що запропоновано сторонами угоди.

Стаття 62 КК України передбачає, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 16.09.2024, яка укладена між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком 2 роки.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме ступені тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде справедливим, і не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи». Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно з ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Стосовно обвинуваченого ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.08.2024 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави. 26.08.2024 ОСОБА_5 звільнено з-під варти після внесення застави.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 28.03.2024), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення, а саме з 22.08.2024 по 26.08.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Захисник заявила клопотання про повернення суми застави, внесеної ОСОБА_9 .

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 23.08.2024 на рахунок Державної казначейської служби України було внесено заставу в розмірі 181680.00 гривень за ОСОБА_5 , відносно якого ухвалою слідчого судді ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.08.2024 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави. 26.08.2024 ОСОБА_5 звільнений з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» по сплаті застави у розмірі 181680.00 грн., застава в дохід держави не була звернена.

Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , обраного на підставі ухвали слідчого судді від 22.08.2024, закінчився 20.10.2024, клопотань про продовдження, зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу до суду не надходило.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 року №15 (у редакції постанови КМУ від 18.01.2012 року№27), та змінами, що вносяться до вказаного порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу передбачений й порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України.

Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок суду, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія постанови (ухвали) судді чи суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження зазначених документів до органу Казначейства.

Цивільний позов по справі відсутній.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 вересня 2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене в ЄРДР за №0004869 від 04.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та, з урахуванням положень ст. 69 КК України, призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.62 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки замінити на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення, а саме з 22.08.2024 по 26.08.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі/тримання у дисциплінарному батальйоні.

Повернути ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заставу в розмірі 181680.00 грн. (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень 00 копійок), яка була внесена 23 серпня 2024 ОСОБА_9 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, більш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1