Дата документу 29.07.2024 Справа № 317/1002/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1002/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/350/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 12 липня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, працюючу молодшою медичною сестрою КНП «Міська лікарня № 7» ЗМР, раніше не судиму, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

12 травня 2022 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_7 знаходилась на території суміжної земельної ділянки біля домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить потерпілій ОСОБА_8 , де у них виник словесний конфлікт.

В ході словесного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на завдання потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 перелізла через паркан на територію належної потерпілій земельної ділянки, після чого завдала ОСОБА_8 один удар долонею правої руки в область обличчя.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 схопила потерпілу за передпліччя, повалила її на землю, сіла на неї зверху та, утримуючи ОСОБА_8 , почала руками наносити їй бруд на обличчя.

Внаслідок противоправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 були завдані легкі тілесні ушкодження.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 12 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілої не погоджується з оскаржуваним вироком, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у вигляді виправних робіт на строк 1 рік та задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував похилий вік потерпілої (80 років на момент скоєння злочину), зважаючи на те, що дана обставина є доведеною, оскільки вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому суд повинен був застосувати норму п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України як обтяжуючу обставину.

Вважає, що суд призначив занадто м`яке покарання обвинуваченій, зважаючи на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, оскільки обвинувачена не розкаюється у скоєному кримінальному правопорушенні, вона навіть не вважає свій вчинок неправомірним, навіть не висловила жодних вибачень потерпілій. Натомість, в судових засіданнях обвинувачена ОСОБА_7 всіляко намагалася довести свою правоту, незважаючи на наявні докази, що підтверджують протиправність її насильницьких дій та їх наслідки. У зв`язку з чим, потерпіла сторона під час судових дебатів просила призначити обвинуваченій найвищу міру покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік.

Крім того, оцінюючи доводи цивільного позову потерпілої, районний суд дійшов помилкового висновку про визначення розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню у даному кримінальному провадженні, оскільки не було враховано справжнього ступеню та глибини моральних страждань потерпілої від скоєного щодо неї кримінального правопорушення. Суд, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, не обґрунтував своє рішення жодними доводами, обмежився висновком, що таке відшкодування відповідатиме вимогам розумності та справедливості, що не узгоджується із правовим висновком по аналогічній справі, викладеним Верховним Судом у постанові від 25.08.2020 року у справі № 372/3192/18. Суд не врахував, що внаслідок насильницьких дій з боку обвинуваченої потерпіла має тривожність, негативні емоції, переживання страху повторного нападу з боку обвинуваченої, що встановлено відповідними висновками експертів. Особливо враховуючи, що побої були нанесені умисно, в тому числі і в область обличчя, що для жінки становить суттєве занепокоєння щодо стану зовнішності. Загальний стан здоров`я потерпілої оцінюється як нестабільний через конфлікт, що стався між сторонами. Окрім того, судом не враховано, що наявність психологічно травмуючого фактору для потерпілої, яка є літньою людиною, глибину її душевних страждань, як і проходження нею відповідного лікування, призвело до зміни її звичайного укладу та способу життя.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинуваченою ОСОБА_7 заявлено клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та про закриття кримінального провадження щодо неї.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, обвинувачену та її представника, які не заперечували проти задоволення вказаного клопотання обвинуваченої при цьому обвинуваченій було роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження з вказаних підстав; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено 12 травня 2022 року. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції її дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час розгляду клопотання, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку минуло понад два роки, остання протягом цього періоду не ухилялася від досудового розслідування або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності - вона може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена заявила клопотання, в якому просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно д ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання обвинуваченої та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не має правових підстав для розгляду питання про правильність призначення кримінального покарання обвинуваченій за апеляційною скаргою представника потерпілої, оскільки закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження виключає можливість застосування будь-якого покарання до обвинуваченої.

А тому, судова колегія вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу скаржника без задоволення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Зокрема, ст. 129 КПК України встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного чи медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі суперечить вказаним вище вимогам закону.

Виходячи із зазначених норм КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 без розгляду.

В той же час, відповідно до вимог ч.7 ст. 128 КПК України залишення цивільного позову без розгляду у випадку закриття кримінального провадження, у тому числі з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 128, 129, 284, 288, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 12 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4