Справа № 147/213/24
Провадження № 1-кп/147/49/24
ВИРОК

іменем України

05 листопада 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000143 від 15.09.2023, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого,

за ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу на посаді солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення ст. ст. 11. 16. 49. 127. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №154 від 24.05.2023 солдат ОСОБА_4 вибув у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місто Львів). В подальшому, згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.07.2023 солдат ОСОБА_4 вибув з курсу підвищення кваліфікації тактичного рівня (L-1В) з підготовки офіцерського складу з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу за військово-обліковою спеціальністю «Бонове застосування танкових з`єднань, військових частин і підрозділів», до місця проходження служби у військову частину НОМЕР_1 у зв`язку із вживанням наркотичних речовин, після чого у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитись від проходження військової служби.

Так, 20 липня 2023 року солдат ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, маючи об`єктивну можливість прибути вчасно із відрядження на військову службу, без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , не прибув та проводив час на власний розсуд до 01 серпня 2023 року.

01 серпня 2023 року солдат ОСОБА_4 був госпіталізований до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_4 , де перебував по 30 серпня 2023 року.

У подальшому з 31 серпня 2023 року по 18 вересня 2023 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні психоневрологічної реабілітації військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 .

Однак, після завершення лікування солдат ОСОБА_4 до військової частини A7020, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , не прибув та продовжив проводити час на власний розсуд за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 31 жовтня 2023 року, коли самостійно прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниці) ТУ ДБР у місті Хмельницькому, та заявив про себе, чим фактично припинив вчинення ним кримінального правопорушення.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення на службу без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військоовослужбовцем вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він добровільно пішов служити й надалі хоче продовжувати військову службу. Зазначив, що він був відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_2 до м. Львова, проте його було відраховано з академії за вживання наркотиків. Після цього у зв`язку із ракетним обстрілом ОСОБА_6 потрапив до лікарні. В нього був поганий стан, про це він повідомляв командира частини ОСОБА_7 через «Телеграм». На той час він перебував в реанімації, намагався покінчити життя самогубством. Він проходив лікування, його направляли в м. Одесу для проходження лікування та в м. Старокостянтинів. Він весь цей час перебував в закладах на лікуванні. Докази лікування він надавав слідчому. В лікарні в м. Одеса він перебував з 01 серпня 2023 року до початку вересня 2023 року, а потім його направили на реабілітацію на місяць в АДРЕСА_1 приблизно до початку жовтня 2023 року. Після цього він поїхав у м. Одесу, де пробув до 31 жовтня 2023 року. Після 31 жовтня 2023 року звернувся до військового шпиталю у м. Вінниця, де пройшов комісію, йому надали висновок і він повернувся до військової частини.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що в ході досудового та судового слідства доведено, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується за ч.5 ст. 407 КК України. Його вина доведена доказами: показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , матеріалами досудового розслідування та документами наданими обвинуваченим в судовому засіданні. Також зазначив, що обвинувачений не визнає своєї вини і не покаявся щиро. Просить призначити ОСОБА_4 за ч.5 ст. 407 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі. Також зазначив, що у кримінальному провадженні відсутні речові докази та процесуальні витрати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав виступ свого підзахисного в судових дебатах та зазначив, що обвинувачений добровільно пішов захищати Україну та після ракетного обстрілу проходив лікування. Після цього міг повністю не усвідомлювати своїх дій.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення:

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_4 знає у зв`язку з проходженням служби у військовій частині НОМЕР_1 . В травні червні 2023 року ОСОБА_4 поїхав вчитися на офіцера у м. Львів. Від побратимів чув, що ОСОБА_4 відрахували і він не повернувся до військової частини. Йому невідомо чому ОСОБА_4 не було. Зараз вони в одній військовій частині в одній роті;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 про те, що в червні 2023 року близько 120 чоловік привезли до військової частини з м. Одеси. Там також був ОСОБА_4 . Він (свідок) на той час працював у столовій, роздавав їжу. Солдати їли і йшли на навчання. Йому відомо, що мали писати заяви на сержантів, а тоді їх відправляли до Львова. Серед них був і ОСОБА_4 Хтось з військовослужбовців казав, що ОСОБА_4 був в лікарні. Після того, як ОСОБА_4 поїхав, до ОСОБА_6 не повертався. Говорили, що ОСОБА_4 злапали в Могильові. Також зазначив, що 31 жовтня 2023 року він надавав свідчення в ДБР у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не повернувся і не прибув до військової частини. Після цього ОСОБА_4 ще два тижні не було у військовій частині. Вказав, що ОСОБА_4 не було на службі з того моменту, як він поїхав на навчання і до моменту, коли він надавав свідчення в ДБР. До цього ОСОБА_4 бачив щодня по декілька разів на день;

повідомленням про кримінальне правопорушення від 12.09.2023, відповідно до якого повідомлено керівнику Військової спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південнного регіону про те, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 проведена перевірка за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 . В ході перевірки встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2023 №105 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2023 №154 солдат ОСОБА_4 вибув у відрядження до національної академії сухопутніх військ імені Петра Сагайдачного (м. Львів). За вживання наркотичних речовин солдат ОСОБА_4 19.07.2023 виключений з курсів підвищення кваліфікації та направлений до місця проходження служби у військову частину НОМЕР_1 (Вінницька область). Станом на 11.09.2023 солдат ОСОБА_4 в розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув, його телефон не відповідає та його місцезнаходження невідоме. Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 в умовах дії воєнного стану, в період з 19.07.2023 по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин, ухиляючись від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України /а.с.102/;

актом службового розслідування від 02.08.2023, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , з якого вбачається, що станом на 02.08.2023 солдат ОСОБА_4 в розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув, його телефон знаходиться поза зоною досяжності та його місцезнаходження не відоме. Комісія вважає, що дії солдата ОСОБА_4 порушують вимоги ст. ст. 11, 12, 14, 127, 128 Статутів Внутрішньої служби Збройних Сил України та мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України /а.с.104-106/;

рапортом старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини ОСОБА_11 від 25.07.2023, яким здійснено доповідь про те, що 25.07.2023 засобами зв`язку було отримано повідомлення від майора ОСОБА_12 у вигляді фото витягу з наказу по стройовій частині начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.07.2023 №230 зареєстрований за вхідним №1396 від 25.07.2023 про виключення солдата ОСОБА_4 з курсів підвищення кваліфікації за вживання наркотичних речовин. Станом на 25.07.2023 солдат ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 не прибув. Клопоче про призначення службового розслідування /а.с.107/;

витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 від 24.05.2023 №154, згідно з яким солдат ОСОБА_4 вибув у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місто Львів). Підстава: посвідчення про відрядження №339 від 24.05.2023 /а.с.108/;

витягом з наказу тимчасово виконувача обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 25.07.2023 №225, згідно з яким відповідно до витягу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 19.07.2023 №230, додаток до вх. №1396 від 25.07.2023, солдата ОСОБА_4 , солдата взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу, вважати таким, що після відрахування з курсів підвищення кваліфікації фахового курсу тактичного рівня (L-1В) з підготовки осіб офіцерського складу з числа рядового, сержантського та старшинського складу за спеціалізацією «Бойове застосування танкових з`єднань, військових частин і підрозділів», за ВОС - 021100, до військової частини НОМЕР_1 станом на 25.07.2023 не прибув. Підстава: рапорт старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини вх. №1396 від 25.07.2023, витяг з наказу начальника НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного (по с/ч) №20 від 19.07.2023. З котлового забезпечення військової частини НОМЕР_1 знятий з 25.05.2023. З котлового забезпечення НАСВ знятий з 20.07.2023 /а.с.109/;

витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 від 07.04.2023 №105, згідно з яким прибув для подальшого проходження служби, зарахування на всі види забезпечення мобілізований на посаду за штатами воєнного часу солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_4 солдатом резурву взводу резурву рядового складу роти резерву рядового складу /а.с.112/;

наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 від 02.08.2023 №199 відповідно до якого: службове розслідування вважати завершеним; за несвоєчасне прибуття у військову частину НОМЕР_1 з відрядження солдату ОСОБА_4 оголошено сувору догану; заступнику командира військової частини з морально-психологічного забезпечення капітану ОСОБА_15 повідомити ІНФОРМАЦІЯ_5 про дії військовослужбовця, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України /а.с.117, 118/;

листом начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_16 №549/24503 від 26.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону та згідно з електронною базою даних цивільних закладах м. Вінниці не перебував /а.с.121/;

листом заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Військово-медичного клінічного центру Західного регіону ОСОБА_17 №550/7139 від 27.10.2023, згідно з яким ОСОБА_4 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 11.07.2023 по 18.07.2023 за скеруванням начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 11.07.2023. По завершенні лікування виписаний в частину /а.с.123/;

листом головного лікаря КНП Гайсинська ЦРЛ ГМР ОСОБА_18 №2601 від 26.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за медичною допомогою в КНП Гайсинська ЦРЛ ГМР протягом останнього року, згідно з наявною обліковою медичною документацією, не звертався. На стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував. На диспансерному обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходився /а.с.125/;

листом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_19 №6287 від 31.10.2023, відповідно до якого повідомлено, що солдат ОСОБА_4 24.05.2023 прибув у національну академію на курси підвищення кваліфікації з підготовки офіцерського складу з в/ч НОМЕР_1 , які не пройшов, оскільки 19.07.2023 був відрахований за вживання наркотичних речовин та вибув до в/ч НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби /а.с.132/;

витягом з наказу начальника Національної академії сухопутніх військ імені Петра Сагайдачного ОСОБА_20 від 19.07.2023 №230, згідно з яким солдата ОСОБА_4 вважати таким, що вибув з курсів підвищення кваліфікації фахового курсу тактичного рівня (L-1В) з підготовки офіцерського складу з числа рядового, сержантського складу за військово-обліковою спеціальністю «Бойове застосування танкових з`єднань, військових частин і підрозділів» до місця проходження служби у військову частину НОМЕР_1 у зв`язку з вживанням наркотичних речовин, з 19.07.2023. Знято з котлового забезпечення з сніданку 20.07.2023 /а.с.133/;

копією облікової картки до військового квитка НОМЕР_3 ОСОБА_4 , з якої вбачається, що останній прибув на військовй облік 22 березня 2023 року із ІНФОРМАЦІЯ_9 . Знятий з обліку 07 квітня 2023 року, вибув у загальну мобілізацію у в/ч НОМЕР_1 /а.с.135/;

листом директора КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» ОСОБА_21 №3471 від 20.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під диспансерним спостереженням в закладі не перебуває, за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував /а.с.136/;

листом в.о. завідувача поліклінічного відділення КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними архіву лікарні, картотеки поліклінічного відділення з денним стаціонаром та стат. відділу станом на 23.10.2023 на лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався /а.с.137/;

копією військового квитка ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що 07.04.2023 на підставі указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 призваний у Збройні Сили України /а.с.139-144/;

довідкою військово-лікарської комісії солдата за призовом ОСОБА_4 від 29 серпня 2023 року №238, відповідно до якої проведено медичний огляд ВЛК (психіатричного профілю) ВМКЦ південного регіону 29 серпня 2023 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок, захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): розлад адаптації зі змішаними порушеннями емоцій та поведінки, суїцидальні дії; медикаментозна ремісія. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 17-г графи ІІ Розладу хвороб потребує етапної реабілітації терміном на 21 календарний день у в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 /а.с.145/;

повідомленнями про виявлення ознак кримінального правопорушення начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_22 від 31.10.2023 №5/1141, згідно з яким повідомлено керівнику Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про те, що 31.10.2023 військовослужбовцями 25 загону на автодорозі між АДРЕСА_6 виявлено ОСОБА_4 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України до Республіка Молдова. В ході проведених перевірочних заходів та згідно з поясненнями особи встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в АДРЕСА_3 на посаді солдата військової частини НОМЕР_1 , з 19.07.2923 перебуває в розшуку за самовільне залишення військової частини /а.с.146/;

повідомленням начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_23 від 27.12.2023 №549/32002, згідно з яким до ІНФОРМАЦІЯ_10 прибув 03.11.2023 солдат ОСОБА_4 , 1996 року народження, на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби на підставі направлення прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону. У період з 15.12.2023 по 25.12.2023 даний військовослужбовець не з`явився на медичний огляд до лікарів ВМКЦ ЦР. Не прибув до голови гарнізонної ВЛК ВМКЦ ЦР для повідомлення поважної причини та отримання дозволу на продовження термінів проходження ВЛК. Вказані дії розцінено як відмову (ухилення) від призначеного лікарем обстеження, що унеможливлює прийняття ВЛК відповідної постанови. Відповідно до п.6.19 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 №402 (зі змінами) повідомлено, що даний військовослужбовець 25.12.2023 знятий з військово-лікарської комісії без проведення медичного огляду та винесення експертного рішення /а.с.147/.

Крім цього, обвинуваченим ОСОБА_4 під час судового розгляду справи надано та досліджено в судовому засіданні наступні медичні документи: виписка епікриз медичної карти стаціонарного хворого №1554 в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 про перебування в стаціонарі у відділенні психоневрологічної реабілітації з 31.08.2023 по 18.09.2023 /а.с.161/; перевідний епікриз із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3688 солдата за мобілізацією ОСОБА_4 в/ч НОМЕР_1 про перебування в стаціонарі психіатричної клініки з 01.08.2023 по 30.08.2023 /а.с.162/, виписку медичної карти стаціонарного хворого №19480 про перебування ОСОБА_4 у стаціонарі з 26.12.2023 по 18.01.2024 /а.с.173-174/. Також було проведено ОСОБА_4 у Військово-медичному центрі Центрального регіону рентгенографію 19.12.2023 /а.с.163/, рентгенографію 15.12.2023 /а.с.164/, рентгенографію 30.11.2023 /а.с.165/; здійсненого огляд інфекціоністом 08.11.2023, 13.11.2023 /а.с.166/, огляд лікарем - терапевтом 08.11.2023 /а.с.167/, огляд офтальмолога 14.12.2023 /а.с.170/, гастроентеролога 14.12.2023 /а.с.170 на звороті/, кардіолога 28.11.2023 /а.с.172/. Крім цього досліджено довідку військово-лікарської комісії солдата ОСОБА_4 №4 від 18.01.2024 /а.с.176/ та медичну карту солдата ОСОБА_4 /а.с.178-183/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочинів, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Пояснення свідків в судовому засіданні є послідовними, не суперечать дослідженим доказам і пов`язуються із іншими доказами в сукупності та не довіряти їм у суду немає підстав.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

При оцінці показань свідків суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Доорсон проти Нідерландів» від 26.03.1996 в п.78 якого зазначено, що « … відповідно до Конвенції, завдання Суду полягає не в тому, щоб ухвалювати, чи були свідчення свідків прийняті як докази належним чином, що мають зробити національні суди, завдання ж Європейського суду полягає в тому, щоб установити, чи було справедливим провадження загалом, зокрема і спосіб прийняття доказів. Суд не може визнати абстрактно, що свідчення свідка на відкритому засіданні і під присягою, завжди важать більше, ніж інші свідчення, які той самий свідок дає в межах судового провадження, тим більше, якщо між першими і другими є суперечність…». В рішенні Європейського суду з прав людини «Х і Y проти Федеративної Республіки Німеччини від 2 березня 1983 року, Суд зазначив: на свідках, що стають перед судом або перед слідчим суддею, лежить формальне і строге зобов`язання говорити правду…Ця позиція була б іншою, якби обвинувачення необґрунтовано вдалося до такого заходу з метою чинити тиск на свідків. Проте, якщо можливий тиск є просто наслідком, до якого призвели явно неправдиві свідчення, його слід визнати складником системи загальних гарантій кримінального процесу як такого. Комісія у цьому зв`язку повинна брати до уваги те, що передумовою системи кримінального правосуддя, яка захищає суспільство в цілому, є пильний контроль за виконанням обов`язку свідків говорити правду.

Суд бере до уваги показання вищевказаних свідків та надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів, крім того свідки описали обставини, які входять в предмет доказування.

Суд визнає належними та допустимими доказами повідомлення про кримінальне правопорушення від 12.09.2023, акт службового розслідування від 02.08.2023, рапорт старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини ОСОБА_11 від 25.07.2023, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 від 24.05.2023 №154, витяг з наказу тимчасово виконувача обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 25.07.2023 №225, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 від 07.04.2023 №105, наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 від 02.08.2023 №199, листом начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_16 №549/24503 від 26.10.2023, лист заступника начальника центру з медичної частини начальника медичної частини Військово-медичного клінічного центру Західного регіону ОСОБА_17 №550/7139 від 27.10.2023, лист головного лікаря КНП Гайсинська ЦРЛ ГМР ОСОБА_18 №2601 від 26.10.2023, лист ТВО начальника Національної академії сухопутніх військ імені Петра Сагайдачного ОСОБА_24 №6287 від 31.10.2023, витяг з наказу начальника Національної академії сухопутніх військ імені Петра Сагайдачного ОСОБА_20 від 19.07.2023 №230, копію облікової картки до військового квитка НОМЕР_3 ОСОБА_4 , лист директора КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» ОСОБА_21 №3471 від 20.10.2023, лист в.о. завідувача поліклінічного відділення КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», копію військового квитка ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , довідку військово-лікарської комісії солдата за призовом ОСОБА_4 від 29 серпня 2023 року №238, повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_22 від 31.10.2023 №5/1141, повідомлення начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_23 від 27.12.2023 №549/32002, оскільки такі складено уповноваженими на те особами та в сукупності підтверджують обставини, які входять в предмет доказування в даному кримінальному провадженні.

У постанові Верховного суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з ч.2 ст. 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

А відтак, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000143 від 15.09.2023 /а.с. 95/ суд вважає електронною базою даних, а не процесуальним джерелом доказів.

За змістом ст. 8 Конституції України в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

За частиною п`ятою статті 407 КК України кримінальна відповідальність настає у випадку вчинення нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військоовослужбовцем вчинене в умовах воєнного стану.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не визнає вини в інкримінованих йому діях за ч.5 ст. 407 КК України та оцінює вказану позицію як спосіб захисту. Водночас, суд враховує, що зазначене спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наведеними вище.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. ст. 85, 94 КПК України, всі вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, в судовому засіданні доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військоовослужбовцем вчинене в умовах воєнного стану.

Вказаний висновок суд робить поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому злочині за ч.5 ст. 407 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу України чи виправдання суд не вбачає.

Вказаний висновок узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити покарння у виді позбавлення волі в межах санкці статті.

Призначаючи такий вид покарання обвинуваченому, суд виходив із принципу законності, справедливості і індивідуалізації покарання, яке своїм видом та розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, призначення більш м`якого покарання, на думку суду, не відповідатиме даним про особу обвинуваченого, та суперечитиме основним засадам призначення покарання та правовим положенням частини другої ст. 50 КК України, якою визначено мету покарання.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1