У Х В А Л А

іменем України

Справа № 171/2324/24

Провадження № 1-кс/210/1410/24

18 вересня 2024 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання слідчого СВ ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0000220 від 16.09.2024 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину ОСОБА_7 , 2009 р.н., не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2024 року за підсудністю, надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0000220 від 16.09.2024 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що в провадженні СВ ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 16.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 21:30 годині, зайшовши до будинку ОСОБА_8 за адресую: АДРЕСА_1 , де побачив свою дружину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 в спальній кімнаті вказаного будинку з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де на підставі ревнощів у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 14.09.2024, приблизно о 21:33 годині, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 кулаками обох рук наніс декілька ударів в область голови. Від завданих ударів ОСОБА_8 впав на підлогу, після чого ОСОБА_5 металевим прутом, який заздалегідь приніс з собою та взутими ногами наніс приблизно десять ударів в область голови та тулуба ОСОБА_8 , після чого з місця скоєння злочину зник.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2046 від 16.09.2024, потерпілий ОСОБА_8 помер від: травматичного шоку, сполучена тупа травма тіла, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень смерть ОСОБА_8 настала 14.09.2024 з 23:00 години по 24:00 годину .

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.09.2024 відповідно до ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Підозра ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами: протокол огляду місця події, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , слідчий експеримент за участю ОСОБА_9 , лікарське свідоцтво про смерть № 2046 від 16.09.2024.

Підозрюваний ОСОБА_5 , вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, за скоєння якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

З огляду на викладене, існують передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики щодо виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків а саме:

1. ОСОБА_5 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки йому може бути призначено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі;

2. ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

3. ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

Враховуючи вищевикладене, наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, у якому підозрюється, оскільки відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 178 КПК України:

1. Маються вагомі наявні докази про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення;

2. Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років, що може спонукати ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене маються наявні підстави обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою до закінчення строків досудового розслідування, так як застосування даного запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо, оскільки:

застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України;

під час досудового розслідування не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_5 комусь на поруки, що виключає передачу його на поруки.

Крім цього, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливо, враховуючи те, що за вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, отже дотримується обов`язкова умова призначення даного запобіжного заходу, передбачена п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Слідчий зазначає, що сукупність усіх вищевказаних обставин свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, жоден з яких не забезпечить належної поведінки підозрюваного, отже просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 діб з метою забезпечення швидкого, повного, неупередженого, об`єктивного розслідування кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, з мотивів викладених у ньому. Вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доцільним та забезпечить неупереджене дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, надання їм належної правової оцінки, що має суттєве значення як під час досудового розслідування так і під час подальшого судового розгляду. Прокурор додатково зазначив, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не зможе запобігти визначеним ризикам, про що свідчать дані про особу підозрюваного, характер його злочинної діяльності, розуміння неминучого покарання за злочини у вчиненні яких він підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначив, що жодного злочину не вчиняв.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що правові підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не доведені, просила обрати домашній арешт.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2024 року подання керівника апарату Апостолівського районного суду Дніпропетровської області було задоволено та матеріали за клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за № 0000220 від 16.09.2024 року направлено до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для здійснення судового розгляду.

Крім того встановлено, що в провадженні СВ ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 16.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

16.09.2024 року о 16:00 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

16.09.2024 відповідно до ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Повідомлення про підозру вручене ОСОБА_5 особисто під підпис.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з пунктом 9 частини 2 статті 131 цього кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Фактичні обставини інкриміновані ОСОБА_5 кримінального правопорушення, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, раніше не судимого, може впливати на свідків у кримінальному провадженні, переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ОСОБА_5 доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також слідчий суддя враховує вік підозрюваної особи, стан його здоров`я, сімейний стан, міцність соціальних зв`язків, тощо.

Виходячи з тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 злочину, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваною особою. Крім того, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного.

В ході розгляду клопотання підозрюваним та його захисником не надано слідчому судді доказів в обґрунтування доводів про відсутність у підозрюваного ОСОБА_5 наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд приймає до уваги, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, який кваліфікуються за ч. 2 ст. 121 КК України, дані стосовно обвинуваченої особи, враховує його соціальні зв`язки, тяжкість інкримінованого йому злочину.

Відповідно до п. 35 рішення Європейського суду по правам людини від 26.06.1991 р., у справі «Летельє проти Франції», національні судові органи повинні у першу чергу слідкувати за тим, щоб в кожному конкретному випадку строк попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищував розумних меж. З цією метою вони повинні приймати до уваги всі обставини, які мають значення для з`ясування, чи мається суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовував відступлення від принципу поваги до особистої свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри, яка пред`явлена ОСОБА_5 станом на момент розгляду клопотання не спростована.

На даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом "обґрунтованої підозри") для застосування щодо неї запобіжного заходу.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи характер, обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що визначення можливості внесення застави в даному випадку не зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків.

В зв`язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України в даному випадку є не доцільним визначати розмір застави, оскільки це негативно вплине на проведення подальших слідчих дій, і не надасть можливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПКУ.

Крім того, виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з 16 вересня 2024 року по 14 листопада 2024 року включно, у відповідності до ч. 1 ст. 219 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182 - 184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0000220 від 16.09.2024 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 16 вересня 2024 року по 14 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали 60 днів.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1