Єдиний унікальний номер 722/1808/24
Номер провадження 1-в/722/301/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокиряни в режимі відеоконференції, клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним вище клопотанням.

Обґрунтовуючи клопотання вказувала, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» за вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.12.2022 року, яким його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано ОСОБА_4 невідбуте ним покарання за попереднім вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.04.2021 року та остаточно до відбуття призначено йому покарання, за сукупністю вироків, у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Вирок щодо ОСОБА_4 набрав законної сили 16.03.2023.

Загальна сума завданої майнової шкоди за даним вироком становить 2386,80 грн.

09.08.2024 року набув чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП у редакції Закону №3886-ІХ передбачено

відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна, на момент вчинення правопорушення, не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП у редакції Закону №3886-ІХ установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна, на момент вчинення правопорушення, становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна, на момент вчинення правопорушення, становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 1 січня.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становив 2481 грн.

Таким чином, у 2022 році податкова соціальна пільга та, відповідно неоподатковуваний мінімум для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень становила: 2481 х 50% = 1240,5 грн.

Відповідно до примітки до ст.51 КУпАП, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Отже, на момент вчинення ОСОБА_4 крадіжки 21.04.2022 року вартість викраденого майна для кваліфікації дій за ст. 185 КК України мала б становити не менше 2481 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК та Закону №3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого наставала кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становила 2481 грн.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого майна (за епізодом від 21.04.2022 року) становила 2386,80 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-ІХ та положень Податкового кодексу настає кримінальна відповідальність, а саме 2481,00 грн. то, відповідно, є всі правові підстави для застосування до засудженого ОСОБА_4 Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Із врахуванням викладеного просила суд звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.12.2022 року.

В судовому засіданні Адвокат ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 подане клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, однак просила врахувати суд, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.04.2021 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Згідно вказаного вироку суду ОСОБА_4 вчинив два епізоди крадіжок на суму 1138,45 грн. та 1174,05 грн. За вчинення вказаного злочину йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців та на підставі чт.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання із випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Із врахуванням змін, внесених Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів

України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та

врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким

було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), станом на час вчинення злочину, а саме в 2021 році, неоподатковуваний мінімум доходів громадян, за цей період, складав суму в розмірі: 1135 грн. х 2 = 2270 грн., що станом на момент вчинення крадіжки складало суму менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, за вказаним вироком суду ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності, застосувавши зворотну дію закону в часі, на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Разом з цим, враховуючи постанову ОП ККС ВС від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) прокурор зазначила, що під час кваліфікації дій ОСОБА_4 за вказаним вище вироком суду, була наявною кваліфікуюча ознака крадіжка, поєднана із проникненням у житло, що із врахуванням наведеної постанови ОП ВС є підставою для перекваліфікації дій засудженого за ч.1 ст.162 КК України, за яке передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, що в перерахунку до ст.72 КК України дорівнює 1 року 6 місяцям позбавлення волі.

Оскільки засуджений ОСОБА_4 відбув більше вказаного строку, підстав для його подальшого тримання в установі відбування покарань, за вказаним вироком суду, немає.

Окрім цього, ОСОБА_4 засуджений також вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.12.2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за що йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано ОСОБА_4 покарання за попереднім вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.04.2021 року та призначено йому покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Згідно вказаного вироку суду ОСОБА_4 вчинив один епізод крадіжки на суму 2386,80 грн.

Із врахуванням змін, внесених Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів

України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та

врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким

було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), станом на час вчинення злочину, а саме в 2022 році, неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складав суму в розмірі: 1240,50 грн. х 2 = 2480 грн., що станом на момент вчинення крадіжки складало суму менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, за вказаним вироком суду ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності, застосувавши зворотну дію закону в часі, на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Знову ж таки, враховуючи постанову ОП ККС ВС від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) прокурор зазначила, що під час кваліфікації дій ОСОБА_4 за вказаним вище вироком суду, була наявною кваліфікуюча ознака крадіжка, поєднана із проникненням у житло, що із врахуванням наведеної постанови ОП ВС є підставою для перекваліфікації дій засудженого за ч.1 ст.162 КК України, за яке передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, що в перерахунку до ст.72 КК України дорівнює 1 року 6 місяцям позбавлення волі.

Оскільки засуджений ОСОБА_4 відбув більше вказаного строку, підстав для його подальшого його тримання в установі відбування покарання, за вказаним вироком суду, немає.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання, частково матеріали особової справи засудженого та довгоочікувану постанову ОП ККС ВС від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч.2 ст.74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75КК України чи виконання вироку відстрочене ст.536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч.2 ст.74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.12.2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за що йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано ОСОБА_4 покарання за попереднім вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.04.2021 року та остаточно призначено йому до відбування покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Згідно вказаного вироку суду ОСОБА_4 вчинив один епізод крадіжки на суму 2386,80 грн., що станом на момент вчинення діяння складало суму менше двох неоподатковуваних мінімуму доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги (2481 грн.).

Відповідно до положення ч.2 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2022 року складав 1240,50 грн. (2481 грн. - розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 х на 50 %). Тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складають суму в розмірі 2481 грн.

Згідно ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як зазначалося судом, ОСОБА_4 вчинив один епізод крадіжки на суму 2386,80 грн., що станом на момент вчинення діяння складало суму менше двох неоподатковуваних мінімуму доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги (2481 грн.).

Таким чином, на засудженого ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд не може залишити поза увагою промову прокурора з посиланням на постанову ОП ККС ВС від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) та зазначити таке.

Згідно частини 3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Суд першої інстанції - місцевий загальний суд, який має право ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження, а також Вищий антикорупційний суд у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його підсудності цим Кодексом, а також апеляційний суд у випадку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 537 КПК України, яка перебуває в розділі VIIІ під назвою «виконання судових рішень», наведений перелік питань, які можуть вирішуватися судом першої інстанції, під час виконання вироків, а саме:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

2-1) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби;

3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

7-1) про застосування до засуджених примусового годування;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

В статті 539 КПК України, яка так і називається (Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку), законодавцем чітко визначено порядок розгляду вказаних в ст.537 КПК України питань.

За загальним правилом, визначеним нормами чинного КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, відбувається на стадії дізнання або досудового розслідування.

Суд також наділений таким правом, згідно ч.3 ст.337 КПК України, за якою з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Чи суд апеляційної інстанції (ст.408 КПК України).

У відповідності до ч.1 ст.338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

Отже, як вбачається з наведених норм закону, така процесуальна дія, як кваліфікація чи перекваліфікація кримінального правопорушення, можлива лише і виключно, в рамках конкретного кримінального провадження.

Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ст.369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали. Суд касаційної інстанції у випадках, передбачених цим Кодексом, приймає постанови.

Тобто, вирок суду вирішальний процесуальний документ, з набранням законної сили якого, завершується судове провадження, а відповідно і кримінальне провадження.

У своїй промові, з посиланням на постанову ОП ККС ВС від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), прокурором не було враховано того, що згідно статті 434-1 КПК України суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

Тобто, прокурором, здійснюючи посилання на вказану постанову ОП ККС ВС, не було враховано того, що предметом її розгляду було конкретне кримінальне провадження (справа № 278/1566/21 провадження № 51-2555кмо24), в рамках розгляду якого було зроблено відповідні висновки.

Так, згідно вказаної постанови, в розділі «Мотиви Суду» ОП ККС ВС зазначила, що як передбачено ст.433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тис. НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Тобто, виносячи вказану постанову, ОП ККС ВС переглядало рішення судів попередніх інстанцій в конкретному кримінальному провадженні, яке не закінчилось.

Враховуючи викладене слід зазначити, що ані статтею 537, ані ст.539 КПК України, суд першої інстанції не наділений процесуальними повноваженнями змінювати правову кваліфікацію вчиненого діяння в закінченому кримінальному провадженні.

Слід також зазначити, що наведені статті (537, 539 КПК України) не дають і право суду першої інстанції змінювати резолютивні частини раніше постановлених вироків щодо засуджених осіб (виключати посилання на застосування ст.ст.70, 71 КК України, тощо), адже це виключна дискреція судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Окрім цього, на думку суду неприпустимим є також здійснення в резолютивній частині ухвал, постановлених за результатом вирішення питань, визначених ст.537 КПК України вказівки: «Вважати особу засудженою…», адже статусу засудженого, особа набуває з моменту набрання щодо неї законної сили обвинувального вироку суду.

Враховуючи викладене, на пiдставi ст.58 Конституції України, ст.5 , ч.2 ст.74 КК України, Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.369-372, 376, 392, 395, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.12.2022 року, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: