ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2839/24 Справа № 175/3775/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000254 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Краматорськ Донецької області, громадянку України, раніше судиму, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього наложного їй майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 07.02.2024 року приблизно о 13:00 годині перебувала в м. Краматорську, де у неї виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на придбання психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання психотропної речовини обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), ОСОБА_8 за допомогою свого мобільного телефону у невстановленої в ході досудового розслідування особи через інтернет-канал мережі «Телеграм» для особистого вживання без мети збуту замовила психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

Цього ж дня, 07.02.2024 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_8 , прибула за надісланими їй координатами за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу гаражного кооперативу, які вона отримала у повідомленні в месенджері «ТЕЛЕГРАМ», де на землі забрала у «закладці» психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яка містилась у зіп-пакеті, підняла її та поклала до правої кишені своєї куртки, тим самим незаконно, умисно придбала психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та почала зберігати для власного вживання без мети збуту.

07.02.2024 року приблизно о 14:00 годині ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, пов`язані з незаконним зберіганням психотропної речовини, рухаючись по АДРЕСА_2 , поблизу гаражного кооперативу та зберігаючи при собі незаконно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), де відповідно до ст.ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» та постанови КМУ від 29.12.2021 року № 1456 «Про затвердження порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму венного стану», була зупинена працівниками патрульної поліції та запрошена на перевірку документів. На запитання про зберігання заборонених речей в обігу, остання заявила, що у правій кишені куртки зберігає психотропну речовину.

В цей же день, 07.02.2024 року, в ході проведення огляду місця події, в період часу з 16:11 години по 16:31 годину у АДРЕСА_2 у ОСОБА_8 виявлено та вилучено з правої кишені куртки зіп-пакет масою 0,7902г , який містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яку ОСОБА_8 діючи умисно, незаконно придбала та зберігала для особистого вживання, без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок. Зазначає, що статтею 71 КК України не передбачено зарахування до вироку частково відбутого покарання за попереднім вироком. Зарахувавши в строк відбування покарання період часу перебування ОСОБА_8 під вартою з 03.07.2023 року по 30.08.2023 року, тобто часткове відбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2023 року, суд фактично застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, тобто закон, який не підлягає застосуванню, тим самим неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність. Просить призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення вол. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2023 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання під вартою ОСОБА_8 з 12.03.2024 року по день набрання вироком законної сили. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на зарахування в строк відбування покарання ОСОБА_8 період часу перебування під вартою з 03.07.2023 року по 30.08.2023 року включно.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченої та захисника, які заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Покарання за сукупністю злочинів, у порядку ст. 71 КК України, призначається у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, ч. 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про складання зі знов призначеним покаранням лише того покарання або його частини, яке ще не було відбуте засудженим за попереднім вироком.

Як убачається із матеріалів справи, вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цим же вироком відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зараховано період часу перебування ОСОБА_8 під вартою з 03.07.2023 року по час внесення нею застави, а саме по 30.08.2023 року включно.

На виконання вказаного вироку ОСОБА_8 не затримувалась та до установ виконання покарань не поміщалась.

Кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком від 02.07.2024 року ОСОБА_8 вчинила 07.02.2024 року, тобто після постановлення вироку Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 23.10.2023 року, але до повного відбуття покарання.

Ухвалою слідчого судді від 12.03.2024 року у даному кримінальному провадженні до обвинуваченої ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, а також про зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання періоду тримання ОСОБА_8 під вартою з 12.03.2024 року по день набрання вироком законної сили.

Разом з тим, зараховуючи в строк відбування покарання період часу перебування ОСОБА_8 під вартою з 03.07.2023 року по 30.08.2023 року включно, суд не врахував, що цей період є частково відбутим покаранням за вирокомІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2023 року і його зарахування не передбачено ст. 71 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З обліком викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного ОСОБА_9 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією всього майна належного на праві приватної власності.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_8 під вартою з 12.03.2024 року по день набрання вироком законної сили.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на зарахування в строк відбування покарання ОСОБА_8 період часу перебування під вартою з 03.07.2023 року по 30.08.2023 року включно.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії вироку.

Судді