Справа №345/1556/24
Провадження № 1-кп/345/195/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000039про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рожнятів Рожнятівського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , освіта середньо спеціальна, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , розлучений, на утриманні одна малолітня дитина, особа з інвалідністю ІІІ групи, громадянина України, за ч.2 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

що ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій.

Кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

14.01.2024 близько 00:05 год. в темну пору доби, похмуру, морозну погоду без опадів та туману, водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем марки «FordMondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , та рухався в АДРЕСА_2 . В цей час разом з ним в автомобілі знаходилася пасажир ОСОБА_6 .

При наближенні до нерегульованого перехрестя вул. Винниченка вул. Грушевського, водій автомобіля марки «FordMondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху та, виїхавши на перехрестя, допустив зіткнення з металевою огорожею, внаслідок чого автомобіль відкинуло до стіни будинку АДРЕСА_2 .

При цьому водій ОСОБА_4 порушив Правила дорожнього руху затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме:

п. 1.3, який вказує, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5, який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.1 «а», який вказує, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на керування транспортним засобом відповідної категорії;

п. 2.3 «б», який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 2.3 «д», не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9 «а», відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля марки «FordMondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-лицевої травми із переломами лобної та клиновидної кістки справа, уламкового перелому нижньої щелепи зліва із зміщенням уламків, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, гострих епідуральних гематом скроневої та лобної часток правої гемісфери головного мозку підапоневротичної гематоми та забійно-скальпованих ран в ділянці голови, які згідно висновку експерта від 19.02.2024 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Розкаюється за вчинені дії. Просить суворо не карати.

Захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що жодних претензій до обвинуваченого потерпіла немає, просила призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій вказала, що матеріальні і моральні збитки їй відшкодовано, претензій до обвинуваченого не має. Просить його суворо не карати, а розгляд справи здійснювати у її відсутності (а.с.17).

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, визнавши у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 який повністю визнав свою вину у вчиненому і не бажає досліджувати у судовому засіданні докази, які були зібрані в процесі досудового слідства і прокурор та захисниця не заперечують проти цього. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі зібраних доказів, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин викладених в обвинувальному акті та визнаних учасниками провадження, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій. Призначаючи покарання суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також позицію потерпілої та прокурора.

Зокрема, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного те, що обвинувачений ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку в психіатра та нарколога не числиться. Має на утриманні одну малолітню дитину, є особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Відповідно до ч.2ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.

У судових дебатах прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 5 років.

Визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим тяжкого злочину у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, розлучений, має на утриманні одну малолітню дитину, є особою з інвалідністю, під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, пом`якшуючими вину обставинами - щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність обтяжуючих обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних вст.67 КК України, судом не встановлено.

За вимогами ч.2 ст.65КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За положеннями ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 759/22397/19 від 22 листопада 2022 року у справі № 753/24474/15-к сформульовано наступний правовий висновок.

Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Водночас, кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст.69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення так і особу винного, а саме, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому, суд повинен встановити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст.69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зважаючи на фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні, а саме, повне визнання обвинуваченим своєї провини та відсутність обтяжуючих обставин, усвідомлення вчиненого. Також беручи до уваги, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність малолітньої дитини, повне відшкодування моральних та матеріальних збитків, щире каяття, а тому суд дійшов висновку за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ч.1 ст.69 КК України, тобто призначити покарання ОСОБА_4 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286-1 КК України у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Таке покарання на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягаються до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого та стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення експертиз.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду від 18.01.2024 накладено арешт на автомобіль марки «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, власником якого згідно акту приймання-передачі №0927 від 12.01.2024 являється ОСОБА_7 , житель АДРЕСА_3 , яким користується гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 31.07.2024 частково арешт скасовано, накладений на підставі ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.01.2024, в частині заборони користуватися вище зазначеним автомобілем.

Таким чином, арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду від 18.01.2024, та частково скасований Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 30.07.2024 слід скасувати після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.100, 373, 374, 376 КПК України, ст. ст. 50, 65 КК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.2 ст.286-1 КК України та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - штраф у розмірі 3 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59 500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Речові докази:

- медичну карту стаціонарного хворого №487 на ім`я ОСОБА_6 , яка знаходиться на зберіганні у КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради Івано-Франківської області», повернути в КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради Івано-Франківської області».

Арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду від 18.01.2024, скасувати після набрання вироком законної сили в частині позбавлення права на розпорядження та відчуження вказаним майном.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рожнятів Рожнятівського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 :

3786,40 грн. за проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/109-24/755-ІТ від 08.02.2024);

2650,48 грн. за проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/109-24/2641-ІТ від 26.02.2024).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд, лише з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Головуючий: