УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 розглянувши клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 120 241 100 000 005 68 від 17.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, про арешт майна,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 120 241 100 000 005 68 від 17.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, про накладення арешту на автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000568 від 17.10.2024 за ч. 3 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.10.2024 о 18:16 год, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Мерседес 290», реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухаючись по 41 км автодороги «Київ-Ковель» в межах Бучанського району Київської області, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «Сіат Леон», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , після чого продовжив рух в некерованому стані та зіткнувся з автомобілями «Фольксваген Т5», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8 , «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_9 та «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 , які рухалися у зустрічному напрямку.

В результаті ДТП, учасники події отримали тілесні ушкодження, а саме: водій автомобіля «Мерседес» ОСОБА_6 (відкрита черепно-мозкова травма, перелом лівої гомілки, забійна рана правої гомілки, кома), пасажир автомобіля «Мерседес» ОСОБА_11 (відкрита черепно-мозкова травма, кома), водій «Сіат Леон» ОСОБА_7 (закрита травма живота, рвана рана верхньої частини лівого стегна, в подальшому померла у лікарні), пасажир автомобіля «Сіат Леон» ОСОБА_12 (ЗЧМТ, струс головного мозку, відкритий перелом лівого передпліччя, закритий перелом правого передпліччя, кома), яка в подальшому померла у лікарні.

16.10.2024 було оглянуто та вилучено автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в подальшому доставлено та поміщено на майданчик утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 авто «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

17.10.2024 автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він зберіг на собі сліди, які відображають наслідки події, є об`єктом, який зберіг на собі сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які є необхідними для проведення експертних досліджень, має суттєве значення для встановлення істини у даному провадженні, швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

З метою забезпечення збереження речового доказу, проведення ряду судових експертиз, прокурор просив накласти арешт на автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В судове засіданні прокурор не з`явився, звертаючись до суду із клопотанням, просив здійснювати розгляд клопотання без його участі, при цьому зазначив, що доводи клопотання підтримує та просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вказуючи, що прокурором не доведено необхідності для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна саме щодо автомобіля «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , з огляду на обставини ДТП. Крім того, власник майна не заперечує проти проведення будь-яких експертиз вказаного транспортного засобу, а отже в даному випадку відсутня потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, вивчивши клопотання та додані матеріали, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з наданих суду матеріалівСУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000568 від 17.10.2024 за ч. 3 ст. 286 КК України.

16.10.2024 було проведено огляд місця події, за результатом якого було вилучено автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 авто «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

17.10.2024 автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 постановою слідчого визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи підстави для накладення арешту прокурор вказує, що вилучений автомобіль, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а необхідність накладення арешту виникла для забезпечення збереження речового доказу та проведення ряду експертиз.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту на автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Проте, в доданих до клопотання слідчого матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що вилученні транспортний засіб містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження з огляду на обставини ДТП.

Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом тобто ті які містять ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без доведеності незаконності походження тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накласти на нього арешт із цією метою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для арешту намайно, що зазначене у клопотанні.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на автомобіль «Мінікупер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: