Справа № 458/600/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення:

прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

потерпіла особа Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області повноважний представник згідно довіреності ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.05.2024 року №0000077 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Либохора Турківського району Львівської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, не працює, не одружений, дітей на утриманні не мє, не є особою з інвалідністю, не депутат, військовозобовязаний, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 в період часу з 18.30 год по 19.40 год 10.05.2024 року, з метою незаконної порубки лісу, будучи у лісовому масиві виділу №8 кварталу № 24 обходу № 5 Верхньовисоцького лісництва філії «Самбірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», територія якого відноситься до Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що відноситься до природно-заповідного фонду та знаходиться в межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, з використанням бензопили марки Stil МS 180, самовільно зрізав шляхом відділення стовбура від кореня, два сухостійних дерева породи «Бук», загальною кубомасою 0,34 метрів кубічних, чим завдав шкоду інтересам держави розміром 32728,14 грн.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Дії ОСОБА_5 виразились у незаконному перевезенні незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його покази є аналогічні до фабули обвинувачення, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст.246 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Визнавальні покази є аналогічні до фабули обвинувачення, зважаючи на те, що свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю, зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 25500 грн. Прокурор звернув увагу, що з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, зважаючи на те, що ОСОБА_5 вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю, не заперечив щодо призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, а тому вважає про можливість виправлення обвинуваченого, який зазначив, що взмозі сплатити штраф.

Позиція обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, про свій вчинок шкодує, в подальшому не вчинятиме нових правопорушень, просить його суворо не карати, взвозі сплатити штраф, пояснив, що приблизно після 18.00 год 10.05.2024 року приїхав в ліс Верхньовисоцького лісництва на території Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, дозволу для зрізки не мав, де бензопилкою марки Stil МS 180, самовільно зрізав два дерева породи «Бук», які в подальшому перевіз додому.

Зважаючи на послідовність показань ОСОБА_5 , суд вважає ці показання достовірними.

Зазначені пояснення обвинуваченого суд оцінює в сукупності з іншими доказами, які підтверджують, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій особі було заподіяно шкоду, оскільки він скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст.246 КК України незаконному перевезенні незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Незважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать докази, дослідженні під час судового розгляду у порядку ст.94 КПК України.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними долученими доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.3 ст.246 КК України незаконному перевезенні незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.3 ст.246 КК України і його провина доводиться повністю наступними дослідженими судом в ході судового розгляду доказами, а саме: витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні; постановою про визнання речовим доказом; ухвалою слідчого судді Турківського районного суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, свідчить про те, що він усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій, визнання ним своєї вини також свідчить про його бажання нести відповідальність за вчинене.

Отже, суд вважає послідовними та узгодженими між собою докази сторони обвинувачення про причетність ОСОБА_5 до незаконного перевезенні незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Таким чином, вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження суд, зважаючи на визнання ОСОБА_5 своєї вини, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, іншими письмовими матеріалами справи, що узгоджується з фактами, які мали місце і досліджені судом.

Відповідно до ст.94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто події кримінального правопорушення мали місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.3 ст.246 КК України, оскільки він при вищезазначених і досліджених судом обставинах своїми умисними діями, здійснив незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Правова оцінка та мотиви суду.

Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші - відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Європейський суд з прав людини вимоги щодо вмотивованості судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя, так як у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( справи «Кузнецов та інші проти Росії», «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.55,124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, яке підтверджують обставини, встановлені судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України не оспорює, вважає, що вони встановлені в повному обсязі, в суді свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає повністю, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_5 правопорушення та кваліфікує його дії за ч.3 ст.246 КК України - незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Суспільна небезпечність незаконної порубки лісу полягає в тому, що ці дії завдають шкоди довкіллю в цілому, науково обґрунтованому, раціональному використанню, охороні та відтворенню лісів. Небезпечність даного злочину посилюється і тим, що порубка призводить до ерозії ґрунтів, виснаження річок, погіршення життя людей.

Нормативними актами, які регулюють порядок порубки деревини у лісах, є перш за все Лісовий Кодекс від 21.01.1994 року; Санітарні правила в лісах України, затверджені Постановою КМУ від 27.07.1995 року № 555; постанови КМУ «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів» від 23.05.2007 року № 761; «Про затвердження Порядку заготівлі другорядних лісових матеріалів і здійснення побічних лісових користувань в лісах України» від 23.04.1996 року № 449; «Про затвердження Правил поліпшення якісного складу лісів» від 12.05.2007 року № 724; «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» від 23.07.2008 року № 665; «Про розміри компенсації за добування (збирання) та шкоду, заподіяну видам тварин і рослин, занесеним до Червоної книги України» від 01.06.1993 року № 399.

Предметом правопорушення є ліс на корені, тобто дерева і чагарники у лісах, захисних та інших лісових насадженнях в природному стані (невідділені від коріння), а також у заповідниках, або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах України.

Порубка лісу в містах, селищах, інших населених пунктах (у парках, скверах, садах, на вулиці, на території підприємств, організацій, у пришляхових смугах, а також на сільськогосподарських угіддях, садибах, дачних ділянках тощо) не є предметом цього правопорушення.

Лісом визнається згідно Лісового кодексу України сукупність землі, рослинності, в якій домінують дерева та чагарники, тварин, мікроорганізмів та інших природних компонентів, що в своєму розвитку біологічно взаємопов`язані, впливають один на одного і на навколишнє середовище.

Лісові насадження - це захисні та інші штучні насадження дерев і чагарників, які в сукупності набувають корисних властивостей дикоростучих лісів. До лісових насаджень відносять: ліси населених пунктів, лісопаркові частини лісів зелених зон, державні лісові захисні смуги, полезахисні лісові смуги, а також захисні лісові насадження на смугах відводу каналів, залізниць і автомобільних доріг.

Заповідники - ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду - природні території та об`єкти (природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища); штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки- пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Об`єктом правопорушення є науково обґрунтоване, раціональне використання лісів, їх охорона та відтворення для теперішніх та майбутніх поколінь.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи в лісовому масиві виділу №8 кварталу № 24 обходу № 5 Верхньовисоцького лісництва філії «Самбірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», територія якого відноситься до Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що відноситься до природно-заповідного фонду та знаходиться в межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, з використанням бензопили марки Stil МS 180, самовільно зрізав шляхом відділення стовбура від кореня, два сухостійних дерева породи «Бук», загальною кубомасою 0,34 метрів кубічних, яку в подальшому перевіз до себе додому по АДРЕСА_1 , чим завдав шкоду інтересам держави розміром 32728,14 грн.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в незаконній порубці лісу, тобто це всі випадки відділення дерев і чагарників, які знаходяться в лісі, від кореня незалежно від використовуваних засобів і способів (сокира, пилка чи інші предмети).

Порубкою дерев у лісах визнається як відокремлення від кореня або викорчовування ростучого чи сухостійкого дерева за допомогою спеціальних пристосувань, так і пошкодження, яке припиняє ріст деревостану (наприклад, повалення дерева транспортними засобами, відділення основних гілок від стовбура тощо).

Згідно п. 9 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10.12.2004р. № 17 незаконною порубка дерев і чагарників, є вчинена без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

В діях ОСОБА_5 відобразилася об`єктивна сторона - незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

В діях ОСОБА_5 існує причинний зв`язок між його діянням і наслідками.

Правопорушення, вчинене ОСОБА_5 є закінченим, оскільки настали наслідки дерево зрубане.

Оскільки згідно ч.1 ст. 13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею КК України.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України є основним елементом, і вона характеризується прямим умислом - особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, незаконно здійснює активні дії по відношенню до лісового фонту в частині незаконної зрізки майна, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Суб`єктивна сторона правопорушення проявляється у внутрішній стороні суспільно-небезпечного діяння, яка характеризує психічне ставлення особи до вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння та його наслідків. Вона виражається у вині в формі умислу, а також у мотиві і цілі, які в сукупності відображають зв`язок волі і свідомості особи з суспільно небезпечним діянням, яке вона вчиняє, і його наслідками.

Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Таким чином, прямий умисел характеризується трьома ознаками: 1) усвідомленням суспільної небезпеки діяння; 2) передбаченням суспільно небезпечних наслідків цього діяння; 3) бажанням настання передбачуваних наслідків. Дві перших ознаки складають інтелектуальний момент умислу, остання вольовий. Вольовий момент прямого умислу згідно з ч.2 ст.24 КК України характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Вольовий момент прямого умислу згідно з ч.2 ст.24 КК характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Вольова поведінка людини, у тому числі і злочинна, виходить із визначених мотивів і направляється на досягнення певної мети. Мотивом може бути особисті неприязні стосунки; помста, ревнощі; хуліганські мотиви; корисливі мотиви тощо.

Зміст інтелектуального моменту прямого умислу при крадіжці полягає в усвідомленні особою фактичної сторони вчинюваного, а також передбачені нею настання суспільно небезпечних наслідків своєї дії. Усвідомлюючи фактичну сторону вчинюваного, суб`єкт усвідомлює й соціальне значення свого діяння, його характер і суспільну небезпеку.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_5 розкрита суб`єктивна сторона в формі прямого умислу, оскільки ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний, протиправний характер свого діяння, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у формі зрізки дерева, знав що від його дій у даній ситуації і при заданих ним умовах настануть суспільно небезпечні наслідки у вигляді незаконної зрізки дерева, усвідомлював, що посягає на чужі речі, вчинив дії з корисливим мотивом для себе відносно майна, на яке він не має ніякого права.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 є суб`єктом правопорушення оскільки він є осудною особою, оскільки досяг віку, так як кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення правопорушення виповнилося 16 років, вчинив правопорушення у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Крім цього, ОСОБА_5 може нести кримінальну відповідальність за вчинене ним правопорушення, оскільки він є фізичною особою, тобто людиною, і може нести кримінальну відповідальність оскільки є громадянином України, що відповідає вимогам ч.1 ст.18, ч.1 ст. 22 КК України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 , будучи суб`єктом правопорушення, з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, в період часу з 18.30 год по 19.40 год 10.05.2024 року, з метою незаконної порубки лісу, будучи у лісовому масиві виділу №8 кварталу № 24 обходу № 5 Верхньовисоцького лісництва філії «Самбірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», територія якого відноситься до Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що відноситься до природно-заповідного фонду та знаходиться в межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, з використанням бензопили марки Stil МS 180, самовільно зрізав шляхом відділення стовбура від кореня, два сухостійних дерева породи «Бук», загальною кубомасою 0,34 метрів кубічних, чим завдав шкоду інтересам держави розміром 32728,14 грн.

Таким чином підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності може бути незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Таким чином, аналізуючи дії ОСОБА_5 та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина ОСОБА_5 доведена поза розумним сумнівом, а його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.246 КК України.

За таких обставин, у діяннях ОСОБА_5 містяться всі елементи (ознаки) складу правопорушення - незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.3 ст.246 КК України як незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Призначаючи покарання відносно обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки вчинене ОСОБА_5 правопорушення, передбачене ч.3 ст.246 КК України передбачає покарання у виді штрафу від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, оскільки згідно ч. ч. 1,3,4 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на проступки і злочини, а злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі, а нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому, слід мати на увазі, що ст.62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, при вирішенні справи, приймається до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої особи - щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в активній участі.

Судом встановлено, що наявні обставини, які пом`якшують покарання.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , який внутрішньо переконавшись, надавши критичну оцінку своїй протиправній поведінці через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, активно, за власною ініціативою сприяв розкриттю злочину, надавав докази і іншу інформацію про свою злочинну діяльність. Тому судом враховано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого це щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки згідно п.1 ч.1 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, і такі обставини характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_5 проявилося щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце реєстрації АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, характеристикою, довідкою про склад сім`ї.

За місцем проживання на території Боринської об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області характеризується з позитивної, скарг від жителів села на нього не надходило.

ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальноті не притягався.

Враховано наявність сім`ї обвинуваченого, оскільки він, будучи не одруженим, проживає з батьками, не має на утриманні дітей.

Судом враховано психічні ознаки, оскільки на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, і відсутність психічного розладу, що вбачається з довідки, виданої поліклінічним відділенням комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня».

За інформацією Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області вбачається, що ОСОБА_5 на обліку не перебуває.

Також обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним ніде не працює.

На протязі всього судового розгляду ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушення визнавав, у скоєному покаявся, не намагався уникнути.

Відсутні підстави звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, у зв`язку з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом враховано обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння, оскільки ОСОБА_5 не вчинив правопорушення з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Його дії не були спрямовані на затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи. Правопорушення не було вчинено у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Також ОСОБА_5 не вчинив правопорушення під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками, або вчинення діяння в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.

Оцінюючи поведінку обвинуваченого, суд звертає увагу на те, і бере до уваги факти виконання ним процесуальних обов`язків, систематичні явки в усі судові засідання, що не призвело до затягування судового розгляду, що вказує на добросовісну і відповідальну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч.3 ст.246 КК України.

Суд призначає покарання в дотримання вимог ст.65 КК України у межах, установлених у санкцією ч.3 ст.246 КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 25500 грн, суд вважає можливим призначити обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення покарання у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, згідно зі ст.6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та інші).

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_5 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У зв`язку з наявністю речових доказів, дане питання вирішувати наступним чином.

Вимогами ч.4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України, суд, одночасно з ухваленням рішення, вважає що у зв`язку з тим, що судовий розгляд закінчується, на переконання суду в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, у зв`язку з чим суд скасовує накладений арешт.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту. Зазначені вище перелічені факти та відомості разом із відомостями, що викладені у копіях доданих до матеріалів кримінального провадження документів вказують на те, що такі речові докази належать ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , та Верхньовисоцькому лісництву філії «Самбірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

При розгляді даного питання про повернення майна законному володільцю, судом враховано те, що досліджено всі наявні на той момент підстави перебування такого майна у власності ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , та Верхньовисоцькому лісництву філії «Самбірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту. Зазначені вище перелічені факти та відомості разом із відомостями, що викладені у копіях доданих до матеріалів кримінального провадження документів вказують на те, що такі речові докази належать ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , та Верхньовисоцькому лісництву філії «Самбірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Підстави та порядок тимчасового вилучення майна визначаються ст. 167 та ст. 168 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 ст. 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Арешт на речові докази накладався судом.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 13.05.2024 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 10.05.2024 року майно два сортименти дерев породи «Бук» приблизною довжиною 7 м розміром 47 х 45 та 6 м розміром 44 х 53.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 13.05.2024 року на вилучене майно під час проведення огляду місця події 10.05.2024 року, і яке передано під відповідальне зберігання на територію Верхньо-Висоцького лісництва - два сортименти дерев породи «Бук» приблизною довжиною 7 м розміром 47 х 45 та 6 м розміром 44 х 53 скасувати

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 10.06.2024 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 07.06.2024 року майно бензопилу марки Stil модель МS 180.

Згідно з ч. 9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст.100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст.96-1 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

При вчиненні правопорушення ОСОБА_5 було судом встановлено, що ОСОБА_5 було використано сторонні знаряддя і засоби бензопилу марки Stil модель МS 180.

Бензопила марки «Stihl MS 1800», як зазначив обвинувачений, належить йому і він знав, що використовував її незаконно.

Беручи до уваги те, що обвинувачений знав про незаконне використання бензопили марки «Stihl MS 180», як знаряддя вчинення правопорушення, злочин скоєно умисно, за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, тому необхідно застосувати спеціальну конфіскацію бензопили марки «Stihl MS 180» в користь держави.

У зв`язку з чим, арешт, накладений ухвалою Турківського районного суду від 10.06.2024 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 07.06.2024 року бензопили марки «Stihl MS 180» - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Застосувати спеціальну конфіскацію до бензопили марки «Stihl MS 180», яка зберігаються згідно квитанції №364 виданої 13.06.2024 року відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області в користь держави.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 05.06.2024 року речовими доказами визнано дві сокири з дерев`яними ручками та три відземки деревини породи «Бук», які передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області і знаходиться на відповідальному зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області згідно квитанції №362 застосувати спеціальну конфіскацію в користь держави.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 05.06.2024 року речовими доказами визнано транспортний засіб (трактор) синього кольору без державних номерних знаків марки «Оріон» моделі RD 404, який передано на відповідальне зберігання на територію майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області повернути власнику транспортного засобу ОСОБА_6 .

Інші письмові докази і характеризуючі особу матеріали, які були долучені до матеріалів кримінального провадження, у подальшому слід зберігати при матеріалах справи.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

У кримінальному провадженні витрати на залучення експерта відсутні.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, кримінально-процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Сукупний аналіз ст..ст.314, 315 та 128 КПК України дає підстави для висновку, що питання, пов`язані з прийняттям цивільного позову судом мають бути вирішені до початку судового розгляду на підготовчому засіданні з урахуванням норм ЦПК України, так само як суд має вирішити відповідність обвинувального акту вимогам ст.. 291 КПК України.

Нормами КПК України, зокрема, ст..ст.314-316 КПК України, прямо не передбачено можливість прийняття рішення (ухвали) про повернення цивільного позову через виявлені недоліки його форми та змісту. Тобто, постановлення вказаної ухвали, як окремого судового рішення чи як частини ухвали про призначення судового розгляду за наслідками підготовки до судового розгляду, не передбачено нормами КПК України, тому не може бути ані дозволу, ані заборони її прийняття, а також в подальшому її оскарження.

В рамках кримінального провадження не було пред`явлено цивільний позов.

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_5 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст.7,8,9,22,30-33,84-86,110,318,319,349,369-371,373,374,376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.246 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 на даній стадії не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 13.05.2024 року на вилучене майно під час проведення огляду місця події 10.05.2024 року, і яке передано під відповідальне зберігання на територію Верхньо-Висоцького лісництва - два сортименти дерев породи «Бук» приблизною довжиною 7 м розміром 47 х 45 та 6 м розміром 44 х 53 скасувати

Речові докази після вступу вироку в законну силу - два сортименти дерев породи «Бук» приблизною довжиною 7 м розміром 47 х 45 та 6 м розміром 44 х 53 - повернути законному володільцю Верхньовисоцького лісництва філії «Самбірське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

На вилучене майно під час проведення огляду місця події 05.06.2024 року - транспортний засіб (трактор) синього кольору без державних номерних знаків марки «Оріон» моделі RD 404, який передано на відповідальне зберігання на територію майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області повернути власнику транспортного засобу ОСОБА_6 .

Речові докази після вступу вироку в законну силу - транспортний засіб (трактор) синього кольору без державних номерних знаків марки «Оріон» моделі RD 404, який належить ОСОБА_6 - повернути законному володільцю ОСОБА_6 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 10.06.2024 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 07.06.2024 року майно бензопилу марки Stil модель МS 180 - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Застосувати після вступу вироку в законну силу спеціальну конфіскацію до бензопилу марки Stil модель МS 180, які зберігаються згідно квитанції №364 виданої 13.06.2024 року у відділенні поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області - в користь держави.

Докази, які підтверджують вину в скоєному і які були долучені до матеріалів кримінального провадження - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів, ухвали слідчого судді, квитанції ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при кримінальній справі.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1