ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/427/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002992 від 24.04.2019 р. за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.2 ст. 187 КК України.

Судом відповідно до ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання доцільності тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ..

Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим на 60 діб, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали та продовжують існувати, а саме існує ризик втечі обвинувачених, вчинення кримінального правопорушення.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , думку яких підтримали обвинувачені, заперечували відносно продовження строків тримання їх підзахисних під вартою, просили змінити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Пункт 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи.

У пункті 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 183 КПК України такий запобіжний захід як «тримання під вартою» є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За сукупності таких обставин суд вважає що ризики, визначені ст.177 КПК України у даному провадженні продовжують існувати, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 раніше застосованого запобіжного заходу, а тому є доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Вважаючи, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. А відтак суд приходить до висновку про неможливість зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 199, 331, 376, абзац 5, п. 20-5 перехідних положень КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.2 ст. 187 КК України строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб з дня винесення ухвали, а саме до 09 грудня 2021 р. включно.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.2 ст. 187 КК України строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб з дня винесення ухвали, а саме до 09 грудня 2021 р. включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Суддя ОСОБА_1