ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001441 від 09.09.2021 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, працюючого водієм автотранспортних засобів у ФОП « ОСОБА_7 », не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2021, приблизно о 07 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «М-21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині о. Хортиця в м. Запоріжжя зі сторони вул. Сергія Тюленіна в напрямку пр. Інженера Преображенського, зі швидкістю 70 км/год, що перевищує максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги - 30 км/год. В салоні його автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Під час руху водій ОСОБА_4 , при заїзді на другий міст Інженера Преображенського зі сторони вул. Сергія Тюленіна, у звязку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, не врахував дорожню обстановку, а саме конструкцію проїзної частини - декілька поворотів, перед зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху змінив напрямок свого руху вправо, по відношенню до направлення проїзної частини, виїхав на межі проїзної частини, де передньою частиною керованого автомобіля скоїв наїзд на другу бетону опору мосту ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.9 а), 10.1, 12 12.9 б) Правил дорожнього руху України та розділу 33 Правил дорожнього руху України (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості»), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створиш перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водії повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, ще перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійне контролювати його рух та безпечно керувати ним.

-п. 12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту „и пункту 30.3 цих Правил;

- р. 33 Дорожні знаки

3.29 „Обмеження максимальної швидкості. Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод» № СЕ-19/108- 21/11530-ІТ від 30.09.2021, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «М-21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні. Пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження не отримали.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1777 п від 11.10.2021, тупа травма обличчя: перелом альвеолярного відростка верхньої щелепи на рівні 23-24 зубів зі зміщенням; повний вивих 11,12,21,22 зубів; неповний вивих 23 зуба; рана слизової оболонки верхньої щелепи з наступним проведенням оперативного втручання; садна правої надбрівної ділянки у ОСОБА_6 кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупих предметів. Можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди, не виключається.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, що кваліфікується за ознаками, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

19 листопада 2024 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, відповідно до вимог ст.468,469,471 КПК України.

За умовами цієї угоди вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 , покарання, яке останній повинен понести за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень, без застосування додаткового покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених обвинувальному акті. Інші учасники також не оспорюють викладених вище фактичних обставин правопорушення, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.

Обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розслідуванню злочину та добровільно відшкодував шкоду потерпілій, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, належить до нетяжкого злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, відсутності тяжких наслідків від скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який за даними на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно. Окрім цього, останній має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно працевлаштований, на посаді водія автотранспортних засобів у ФОП « ОСОБА_7 » та має на утриманні малолітню дитину, а тому заробіток останнього є єдиним джерелом доходу. Обвинувачений з початком повномасштабного вторгнення добровільно вступив до лав ЗСУ на захист Батьківщини, однак 21.03.2023 року був звільнений у зв`язку зі станом здоров`я.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Враховуючи ту обставину, що під час судового провадження між потерпілою та обвинуваченим за участю захисника укладена угода про примирення, суд розглянув кримінальне провадження відповідно до положень ч. 1 ст. 473, ч.5 ст. 474 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник угоду підтримали, при цьому ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України в обсязі обвинувачення, та пояснив, що він розуміє свої права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 КПК України , характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, до вчиненого ставиться критично, шкодує та щиро розкається, повністю відшкодував шкоду, завдану потерпілій, угода підписана добровільно, без будь - якого тиску, просить затвердити угоду.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтримала угоду про примирення з обвинуваченим, просила її затвердити та пояснила, що укладення угоди є добровільним, без будь-якого тиску, будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру до обвинуваченого не має, наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 КПК України їй зрозумілі.

Прокурор щодо затвердження укладеної угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим не заперечувала.

Заслухавши учасників справи та вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з такого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно із ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, що вказує на можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Судом встановлено та будь-ким з учасників кримінального провадження не заперечується факт вчинення ОСОБА_4 нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України при обставинах, указаних в обвинувальному акті.

В угоді про примирення сторонами угоди вказано такі ж самі пом`якшуючі обставини, передбачені ст.66 КК України, які були встановлені під час досудового розслідування та зазначені в обвинувальному акті, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.

Окрім того, з пояснень потерпілої судом встановлено відсутність у потерпілої будь - яких претензій матеріального характеру до обвинуваченого внаслідок заподіяних потерпілій в результаті скоєної обвинуваченим дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до укладеної угоди та обвинувального акту обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, відсутні.

Суд переконався у тому, що обвинувачений у повній мірі розуміє права, передбачені ч.5 ст.474 КПК України. У суду є обґрунтовані підстави вважати, що сторони примирились і укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про примирення зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання, яке понесе винна особа.

Суд, при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання, зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень розділу XI «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

Так, згідно із ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, мотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 409 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, в тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1 ст.65 КК України). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65,75 КК України мають право, використовуючи положення ст.69 КК України, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч.2 ст.69 КК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року (справа №5-27кс16), примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія інтерес.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Тому, щодо наданої суду угоди про примирення, суд керується не тільки формальними вимогами норм статей 468,469,474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікації злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримується їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 06.12.2018 року у справі № 756/11661/17.

Суд вважає, що зміст угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_6 , жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч.3 ст.469, п.7 ст.474 КПК України. Обґрунтованих підстав, обмежувати дію принципу диспозитивності у даному кримінальному провадженні суд не встановив. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.ст.65-67,69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.58 КК України.

Беручи до уваги, що в діях обвинуваченого є кілька обставин, які пом`якшують його покарання, зокрема щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди, котрі істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, а також враховуючи дані про його особу, який на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, характеристику з місця проживання, має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність судимостей, з початком повномасштабного вторгнення добровільно вступив до лав ЗСУ на захист Батьківщини, однак 21.03.2023 року був звільнений у зв"язку зі станом здоров`я суд погоджується з пропозицією сторін угоди про примирення щодо застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та при призначенні покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн. та без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про примирення судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної 19 листопада 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, з призначенням узгодженого між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_6 щодо його виду і розміру покарання.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Згідно вимог статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні виплати на залучення експерта.

Враховуючи, що в кримінальному провадженні проводилась судова інженерно - транспортну експертиза за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/108-21 /11105-ІТ від 19.10.2021 вартістю 2059 гривень 44 копійок та судова інженерно-транспортна експертиза з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № СЕ-19/108-21/11530-ІТ від 30.09.2021 вартістю 1372 гривень 96 копійок, то ці кошти підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного, суд скасовує арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2021 року на автомобіль «М-21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 .

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 374, 473-476 КПК України, суд -

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення від 19 листопада 2024 року укладену між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001441 від 09.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 69 КК України, не призначати ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, витрати пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/108-21 /11105- ІТ від 19.10.2021 у розмірі 2059 гривень 44 копійок, судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № СЕ- 19/108-21/11530-ІТ від 30.09.2021 у розмірі 1372 гривень 96 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судці Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2021 року на автомобіль «М-21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Речові докази: - автомобіль «М-21412», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_12 .

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду і через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 5-7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.6-7 ст. 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1