Справа № 134/1820/17
Провадження №11-кп/801/775/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000397 за апеляційною скаргою з доповненнями начальника Крижопільського відділу Тульчинського окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 29.04.2024, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 10.06.2016 Таращанським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 26.05.2017 Піщанським районним судом Вінницької області звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання строком 9 місяців 1 день, засудженого відповідно до вироку Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ухвали Таращанського районного суду Київської області від 14.10.2022 було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт, яке відбуте повністю 27 лютого 2023 року,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ували Таращанського районного суду Київської області від 14.10.2022 було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт, більш суворим покаранням, призначеним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, на строк 6 (шість) років.

Зараховано ОСОБА_9 в строк покарання повністю відбуте покарання, призначене за вироком Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ували Таращанського районного суду Київської області від 14.10.2022 було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10.06.2016 та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 вирішено рахувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 , у виді цілодобового домашнього арешту, продовжено до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на два місяці з дня його проголошення, тобто до 28.06.2024 включно.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України строк перебування ОСОБА_9 під цілодобовим домашнім арештом з 25.05.2023 по 07.11.2023 та з 31.01.2024 по день набрання вироком законної сили, зараховано у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.11.2017 по 05.03.2019 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2017, приблизно о 01 годині 00 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, зайшов на територію домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_10 , з якою ОСОБА_9 раніше до жовтня 2017 року спільно проживав.

Перебуваючи на території даного домогосподарства, ОСОБА_9 , продовжуючи свої дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов до місця знаходження автомобіля марки «ЗАЗ» модель 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_10 , не приводячи двигун автомобіля в роботу, розпочав викочувати його на вулицю. Покинувши територію вищевказаного домогосподарства, ОСОБА_9 без дозволу законного власника розпочав за допомогою ключа запалювання, яким він заволодів під час спільного проживання з ОСОБА_10 , приводити двигун автомобіля в рух. Запустивши двигун зазначеного автомобіля, ОСОБА_9 , з метою використання його у власних цілях, поїхав на ньому до м. Тараща Київської області, де перебував до моменту затримання працівниками поліції, тобто до 16 години 20 хвилин 16.11.2017. При цьому автомобіль марки «ЗАЗ» моделі 119307-40, д.н.з. НОМЕР_1 , не зазнав ніяких ушкоджень унаслідок його незаконного заволодіння.

Такі дії ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вирок суду щодо нього підлягає зміні на підставі ст.ст. 412, 413 КПК України, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_9 повністю відбув покарання за попереднім вироком у виді 30 днів позбавлення волі, а тому цей строк підлягає зарахуванню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, як відбута частина покарання за попереднім вироком. Призначивши остаточне покарання суд не вказав на не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна. Також прокурор вказує на безпідставне посилення судом призначеного ОСОБА_11 остаточного покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, захисника, яка поклалась на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 289 України, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, і ніким з учасників провадження не оспорюється.

При цьому доводи наведені прокурором в апеляційній скарзі з доповненнями апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеним, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання судом визначено 6 років позбавлення волі. При цьому, посилання на не застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, судом не зазначено.

Крім того, ОСОБА_9 , раніше був засуджений вироком Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2022 за ч. 1 ст. 369 КК України до штрафу розміром 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, яке відповідно до ухвали Таращанського районного суду Київської області від 14.10.2022 замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт, що в розумінні вимог ст.72 КК України становить 30 днів позбавлення волі, яке відбуте повністю 27.02.2023.

Таким чином, ОСОБА_9 повністю відбув покарання за попереднім вироком у виді 30 днів позбавлення волі, а тому цей строк підлягає зарахуванню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, як відбута частина покарання за попереднім вироком.

Також є слушними доводи прокурора про безпідставне посилення призначеного судом остаточного покарання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 19.11.2018 в даному провадженні ОСОБА_11 було засуджено за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України з врахуванням вимог ч. 1 ст. 70, ч, 1 ст. 71 КК України на шість років три місяці позбавлення волі.

Вказаний вирок було скасовано ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05.03.2019 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду провадження судом першої інстанції.

Тобто вирок стосовно ОСОБА_9 не скасовувався у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

При новому розгляді даного кримінального провадження Піщанським районним судом Вінницької області постановлено оскаржуваний вирок, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі,.

Таким чином, суд першої інстанції при визначенні ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків порушив вимоги ч. 2 ст. 416 КПК України та призначив суворіше покарання у виді 6 років 6 місяців, ніж

покарання у виді 6 років 3 місяців, яке було призначене згідно вироку від 19.11.2018, що скасовано не з підстав необхідності застосування закону про

більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Таке порушення істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями начальника Крижопільського відділу Тульчинського окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 29.04.2024 стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 КК України змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2022, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 29.04.2024, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначити у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання повністю відбуте покарання, призначене за вироком Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2022, у виді 240 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10.06.2016 та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 6 (шести) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Резолютивну частину вироку про зарахування ОСОБА_9 в строк покарання повністю відбутого покарання, призначеного за вироком Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2022, у виді 240 годин громадських робіт, доповнити посиланням на п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно якого до зарахування підлягає 30 днів позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4