Справа № 303/6866/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/426/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 303/6866/23 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК України

з участю секретаря ОСОБА_8 ,

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України та йому призначено покарання за: ч. 2 ст. 146 КК України 2 (два) роки позбавлення волі; ч. 4 ст. 186 КК України 7 (сім) років позбавлення волі; ч. 4 ст. 189 КК України 10 (десять) років позбавлення волі із конфіскацією майна; ч. 2 ст. 190 КК України 3 (три) роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 263 КК України 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі; ч. 3 ст. 289 КК України - 8 (вісім) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла.

Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з 05 березня 2023 року.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 189 КК України та йому призначено покарання за ч. 4 ст. 189 КК України 7 (сім) років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла.

Початок строку відбуття покарання визначено рахуватиз 05 березня 2023 року.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України та йому призначено покарання за: ч. 2 ст. 146 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі; за ч. 4 ст. 189 КК України 7 (сім) років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла.

Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з 29 червня 2023 року.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, під час дії правового режиму воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинили вимагання з погрозою насильства та застосуванням насильства над потерпілим ОСОБА_13 за наступних обставин.

У першій декаді грудня 2022 року, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи з ОСОБА_6 , в приміщенні розважального закладу «Багіра», що розташоване по АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою подолати волю потерпілого ОСОБА_13 до виконання їх подальших вказівок, спрямованих на вимагання у нього грошових коштів, наніс потерпілому ОСОБА_13 один удар долонею по потилиці, висловивши останньому вимогу вийти на вулицю, що останній, будучи переляканим, виконав.

За вказівкою ОСОБА_5 , вони разом з ОСОБА_13 вибули до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що знаходиться по АДРЕСА_4 , в приміщенні якого ОСОБА_5 , переслідуючи мету протиправного та швидкого збагачення шляхом вимагання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, висунув потерпілому ОСОБА_13 вимогу про передачу 30000 гривень, в якості нібито боргу останнього перед ОСОБА_14 , та висловив потерпілому ОСОБА_13 погрозу застосування фізичного насильства у разі невиконання такої вимоги.

У подальшому, 23 грудня 2022 року за попередньою змовою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у невстановленій досудовим розслідуванням годині, знаходячись в салоні автомобіля, під час його руху по місту Мукачеву, Закарпатської області, продовжуючи переслідувати мету протиправного та швидкого збагачення шляхом вимагання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно висунули потерпілому ОСОБА_13 вимогу про надання їм грошових коштів, в рахунок погашення неіснуючого боргу, застосовуючи по відношенню до останнього психологічне насильство, висловивши погрозу застосування фізичного насильства у разі не виконання такої вимоги.

У свою чергу, ОСОБА_6 , перебуваючи в цей час в автомобілі, з метою спонукання потерпілого ОСОБА_13 погодитися на виконання вимоги ОСОБА_5 про передачу грошових коштів, застосовував фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_13 , завдавши йому численні удари рукою по потилиці.

Надалі, 31 грудня 2022 року близько 07 голин 00 хвилин за попередньою змовою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , продовжуючи переслідувати мету протиправного та швидкого збагачення шляхом вимагання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в квартирі АДРЕСА_5 , застосували до потерпілого ОСОБА_13 фізичне та психологічне насильство. Зокрема, ОСОБА_5 , тримаючи в руках предмет, схожий на ніж, наніс потерпілому ОСОБА_13 один удар в область лівого стегна спереду, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а у подальшому із застосуванням психологічного насильства, висловив претензію щодо довготривалої не передачі ОСОБА_13 для нього грошових коштів.

Будучи невдоволеним тим, що ОСОБА_13 не надав грошові кошти у розмірі 30000 грн., з метою переконання останнього в необхідності передачі цих коштів, ОСОБА_5 повторно застосував до потерпілого ОСОБА_13 фізичне та психологічне насильство.

Для цього, ОСОБА_5 , застосувавши фізичну силу, відтягнув ОСОБА_13 до ванної кімнати, де, переслідуючи мету протиправного та швидкого збагачення шляхом вимагання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням відеозапису всіх подій на свій ( ОСОБА_5 ) мобільний телефон змусив ОСОБА_13 залізти до душової кабіни, наносячи руками численні удари по його голові, примусив потерпілого ОСОБА_13 битися головою об плитку, ввімкнувши холодну воду, поливав нею потерпілого ОСОБА_13 . Після чого, примусив потерпілого залізти до пластикового тазику і вкласти два світлодіоди червоного та синього кольорів собі в ніс та стояти в тазику, наказав бігати по сусідній кімнаті та кружляти, викрикуючи звуки, що імітують звуки попереджувальних сигналів спеціалізованих транспортних засобів, примусив потерпілого ОСОБА_13 бити себе по лобу кухонним черпаком, погрожував кухонним ножем потерпілому ОСОБА_13 , кинувши його в бік останнього, змушував імітувати розмову з праскою, увімкненою до розетки, цілувати її розпалену поверхню, а коли потерпілий ОСОБА_13 відмовився це робити, ОСОБА_5 рукою, натискаючи на потилицю потерпілого ОСОБА_13 , наближав його до поверхні праски. Всі вищевказані протиправні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_13 супроводжувалися вимогою передачі останнім їм коштів.

Отримавши відмову від потерпілого ОСОБА_13 щодо передачі їм грошових коштів, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, переслідуючи мету протиправного та швидкого збагачення шляхом вимагання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обхопив руками ОСОБА_13 та підбурив ОСОБА_5 одягнути поліетиленовий пакет на голову потерпілого, що той і зробив, не даючи змоги ОСОБА_13 вільно дихати. У свою чергу, ОСОБА_6 , застосовуючи фізичний обхват, утримував потерпілого, щоб він не чинив супротив.

Всі вищевказані протиправні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинили фізичні та моральні страждання ОСОБА_13 .

Застосувавши до потерпілого ОСОБА_13 вказане фізичне та психологічне насильство, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , з метою закінчення свого умислу, спрямованого на одержання від ОСОБА_13 грошових коштів, повторно висловили останньому погрози щодо подальшого застосування фізичного та психологічного насильства до нього у разі невиконання ним вимоги про передачу їм грошових коштів.

Надалі, 20 січня 2023 року близько 22:50 години діючи з прямим умислом за попередньою змовою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою психологічного тиску на потерпілого ОСОБА_13 та заволодіння чужим майном, без дозволу користувача квартири ОСОБА_13 , проникли в квартиру останнього по АДРЕСА_6 , де на той час знаходились ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Незаконно проникнувши в квартиру, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , демонструючи свою зухвалість та показуючи свою уявну зверхність над потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , почали застосовувати до них фізичне та психологічне насильство. Зокрема, ОСОБА_5 натягнувши на свою праву руку кастет, погрожував потерпілому ОСОБА_13 застосуванням до нього фізичного насильства, в черговий раз висловлюючи вимогу про необхідність надання ним грошових коштів, в рахунок погашення неіснуючого боргу, а в подальшому, застосував таке фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_13 , наніс йому численні удари руками по голові (не менше трьох).

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на вимагання у ОСОБА_13 грошових коштів, ОСОБА_5 виказав потерпілому ОСОБА_13 вимогу вдягнути черевики на підборах (належні матері потерпілого ОСОБА_13 ), та став погрожувати потерпілому ОСОБА_13 ножем, замахуючись ним в його бік, імітуючи можливість його кинути в останнього.

Надалі, продовжуючи свої зухвалі дії, спрямовані на залякування потерпілого ОСОБА_13 та з метою вимагання у нього грошових коштів, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 , змусили потерпілого ОСОБА_13 , а також ОСОБА_15 вчиняти принизливі для них дії, зокрема, змушували їх перевдягатися в жіночий одяг та танцювати в ньому, міряти один одному артеріальний тиск, розповідати вірші, змушували по черзі ОСОБА_13 та

ОСОБА_15 їсти лавровий лист, пити олію та розчин марганцівки, погрожували ОСОБА_13 розпаленою праскою, наближаючи її до нього.

Водночас, вказане психологічне насильство супроводжувалося вимогою надання грошових коштів із застосуванням з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 фізичного насильства по відношенню до потерпілого ОСОБА_13 , яке полягало у нанесенні ними спільно численних (не менше трьох) ударів руками по голові потерпілого ОСОБА_13 , та прищеплення за допомогою канцелярського стиплеру потерпілому ОСОБА_13 на праве та ліве вухо по дві металеві скоби, чим спричинили ОСОБА_13 фізичного болю та легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синця лівої вушної раковини по задній поверхні на фоні якого знаходяться два підшкірні крововиливи та підшкірного крововиливу правої мочки вуха по задній поверхні.

Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , отримавши відмову від ОСОБА_13 в наданні їм грошових коштів, примусили останнього передати їм, у рахунок погашення неіснуючого боргу, плазмовий телевізор марки «Bravіs» моделі «LED-32D5000 Smart +T2» вартістю 4200 гривень та планшет марки «Apple іPad2 16Gb Black Wi-fi» вартістю 800 гривень, який належить матері ОСОБА_13 - ОСОБА_16 , які у подальшому, використали на власний розсуд.

Надалі, 09 лютого 2023 року о 15:37 год. ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, при зустрічі з потерпілим ОСОБА_13 неподалік магазину «Ідеал», що по АДРЕСА_3 , здійснив по відношенню до потерпілого ОСОБА_13 погрозу застосування фізичного насильства, яку останній сприймав реально, спонукаючи його віддати грошові кошти в рахунок погашення неіснуючого боргу у розмірі 30000 гривень.

У свою чергу, 26 лютого 2023 року о 16:59 годині ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, при зустрічі з потерпілим ОСОБА_13 , в приміщенні піцерії «Колізей», що по АДРЕСА_3 , висловив останньому погрозу фізичної розправи, примушуючи віддати грошові кошти в рахунок погашення неіснуючого боргу у розмірі 30000 гривень з терміном виконання до кінця лютого 2023 року.

Надалі, 05 березня 2023 близько 12:00 години ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, продовжуючи свої умисні дії, направлені на вимагання грошових коштів, з погрозою застосування насильства над потерпілим, перебуваючи неподалік гаражного приміщення по АДРЕСА_7 , застосувавши фізичну силу, заштовхали потерпілого ОСОБА_13 в середину даного гаражу, де спільно нанесли численні (не менше трьох) удари по різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_13 з метою залякати потерпілого ОСОБА_13 та змусити його надати їм грошові кошти, чим спричинили йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді синців на обличчі, перелому носової кістки зліва.

При цьому, потерпілий ОСОБА_13 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою уникнення продовження фізичної розправи погодився віддати грошові кошти у сумі 10000 гривень, передавши їх безпосередньо ОСОБА_5 .

Також, згідно з обвинувальним актом зазначені вище дії обвинувачених кваліфіковані як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, що поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи, вчинене за організованою групою, в умовах воєнного стану. У ході досудового розслідування, встановлено що у ОСОБА_5 у невстановлений органом досудового розслідування точний день та час, але не раніше 01 грудня 2022 року, під час дії правового режиму воєнного стану, виник умисел, направлений на незаконне заволодіння чужими грошовими коштами шляхом вимагання з погрозою застосування насильства над потерпілими та заподіяння тілесних ушкоджень. З цією метою ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, створив стійке злочинне об`єднання організовану групу, до складу якої ОСОБА_5 , діючи як організатор та співвиконавець, підшукав співучасників ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , яким відвів роль співвиконавців у вчиненні злочинів.

Крім цього, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, під час дії правового режиму воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинили вимагання з погрозою насильства та застосуванням насильства над потерпілим ОСОБА_17 при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на вимогу передачі потерпілим ОСОБА_17 неіснуючого боргу, з погрозою насильства над останнім, в кінці грудня 2022 року, діючи з прямим умислом, з корисливим мотивом та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в мікрорайоні «Черьомушки» в місті Мукачево Закарпатської області, при зустрічі з потерпілим ОСОБА_17 , із погрозою застосування фізичного насильства, безпідставно висунув останньому вимогу про передачу йому, ОСОБА_5 неіснуючого боргу у сумі 20000 гривень, нібито за втрату потерпілим ОСОБА_17 сувенірної банкноти номіналом 50 гривень, яку ОСОБА_5 напередодні залишив в автомобілі потерпілого ОСОБА_17 .

Надалі, 05 січня 2023 року на виконання вищевказаної протиправної вимоги ОСОБА_5 , за допомогою власного банківського рахунку, ОСОБА_17 , реально сприймаючи погрозу щодо застосування фізичного насильства, перерахував на банківський рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», частину грошових коштів в розмірі 2000 гривень, із загальної суми 20000 грн., які вимагав у нього ОСОБА_5 .

Крім того, 18 січня 2023 року близько 15 години 00 хвилин Р ОСОБА_18 , перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою досягнення єдиної мети одержати від ОСОБА_17 грошові кошти, із погрозою застосування насильства, висунув ОСОБА_17 безпідставну додаткову вимогу про надання останнім йому ще 30000 грн. за нібито здійсненну ним ( ОСОБА_5 ) оплату ремонтних робіт автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 та іншого, достовірно невстановленого автомобіля, з яким сталася дорожньо-транспортна пригода.

З цією метою, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_6 висловили до потерпілого ОСОБА_17 погрозу застосування фізичного насильства у випадку відмови останнього у наданні вказаних грошових коштів, а ОСОБА_5 крім того, застосував фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_17 , нанісши йому декілька ударів (не менше трьох) кулаком руки по обличчю та по потилиці, змушуючи його відповідати на запитання ОСОБА_6 , де він ( ОСОБА_17 ) дістане для них гроші.

Отримавши від ОСОБА_17 відмову у наданні їм грошових коштів, з метою досягнення злочинну умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів, ОСОБА_6 надав ОСОБА_5 пораду помістити потерпілого ОСОБА_17 в багажник транспортного засобу «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що ОСОБА_5 підтримав, та відчинивши багажник вищевказаного автомобіля, застосувавши до потерпілого ОСОБА_17 фізичне насильство, взяв останнього за верхній одяг спереду, та заломивши ліву руку, силоміць помістив його до багажного відділення автомобіля, де потерпілий перебував до 16 години 00 хвилин 19 січня 2023 року.

Згідно з обвинувальним актом зазначені вище дії обвинувачених кваліфіковані як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи, вчинене організованою групою, в умовах воєнного стану. У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , діючи у складі організованої групи з ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , під час дії правового режиму воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинили вимагання з погрозою насильства та застосуванням насильства над потерпілим ОСОБА_17 при зазначених в обвинувальному акті обставинах.

Крім цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання вчинили незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, при наступних обставинах.

Так, 18 січня 2023 року близько 18:00 години, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно- небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом, з метою одержання від потерпілого ОСОБА_17 грошових коштів у розмірі 30000 гривень, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства та застосовуючи його стосовно ОСОБА_17 , всупереч волі потерпілого щодо поміщення його в багажне відділення автомобіля. ОСОБА_5 , взявши за верхній одяг спереду та заломивши руку потерпілого ОСОБА_17 , помістив його в багажне відділення автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого, зачинив багажник автомобіля та автомобіль в цілому, та незаконно утримував ОСОБА_17 у зачиненому багажнику автомобіля до 16:00 години 19 січня 2023 року.

Крім цього, 19 січня 2023 року близько 19:00 години ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою заволодіння чужим майном, знаходячись в середині автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 належного на праві користування за договором оренди ОСОБА_17 , який був припаркований біля будинку АДРЕСА_8 , скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого ОСОБА_17 , який в той час відлучився, та наявністю ключів від замка запалення, реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння автомобілем, з метою тимчасового користування в особистих цілях, усупереч волі законного користувача транспортного засобу незаконно заволодів вищевказаним автомобілем марки «Hyundai Sonata» вартістю 354729 гривень, чим самим спричинив потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на вищезазначену суму, що становить 264 розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Крім цього, ОСОБА_5 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 20 січня 2023 року, спосіб та місці, набув холодну зброю - кастет, після чого діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, носив кастет з собою, без передбаченого законом дозволу, включно до 00 год. 10 хв. 06 лютого 2023 року, коли кастет було виявлено працівниками поліції при проведенні у нього поверхневої перевірки в наплічній сумці, біля будинку АДРЕСА_9 .

Крім цього, ОСОБА_5 05 лютого 2023 близько 00 годин 05 хвилин, знаходячись біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_10 , помітивши неповнолітнього потерпілого ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який прямував до свого будинку, підійшов до останнього, та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин безпричинно почав погрожувати ОСОБА_19 фізичним насильством.

Переслідуючи злочинний умисел, на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, знаходячись перед потерпілим ОСОБА_19 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_19 один удар правою рукою, зжатою в кулак, в область лівої частини верхньої губи, чим дезорієнтував потерпілого та завдав йому фізичного болю, після чого із зовнішньої лівої кишені куртки ОСОБА_19 , правою рукою відкрито викрав мобільний телефон марки «ZTE Blade A31 Plus» синього кольору, IMEI 1 НОМЕР_3 , IMEI 2 НОМЕР_4 , вартістю 2239,30 грн.

Крім цього, ОСОБА_5 05 лютого 2023 року (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом та з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи у вбиральні однієї з будівель, яка розташована на території військового містечка АДРЕСА_11 , при зустрічі з потерпілим ОСОБА_20 , застосовуючи до останнього фізичне та психічне насильство, яке полягало у нанесені рукою зажатою в кулак удару в область грудей потерпілого, та демонстрації кастету із погрозою його застосування, висловив ОСОБА_20 безпідставну вимогу у передачі йому грошових коштів у сумі 3000 гривень, які останній, реально сприймаючи погрози ОСОБА_5 , 13 лютого 2023 року о 17 годин 58 хвилин, за допомогою власного банківського рахунку за вказівкою ОСОБА_5 перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_5 .

У подальшому, ОСОБА_5 , 13 лютого 2023 року о 17:59 годині, діючи з єдиним умислом, застосовуючи до ОСОБА_20 погрозу застосування насильства, додатково висловив ОСОБА_20 безпідставну вимогу у передачі йому грошових коштів ще у сумі 2000 гривень, які той, реально сприймаючи погрози ОСОБА_5 , передав останньому.

07 лютого 2023 року ОСОБА_5 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на вимогу передачі потерпілим ОСОБА_21 неіснуючого боргу, з погрозою насильства над останнім, діючи повторно, з прямим умислом, з корисливим мотивом та з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи на території військового містечка АДРЕСА_11 , безпідставно висловив ОСОБА_21 вимогу у наданні йому грошових коштів в сумі 5000 гривень.

У свою чергу, ОСОБА_21 , реально сприймаючи можливість виконання ОСОБА_5 своєї погрози щодо застування фізичного насильства у разі не надання грошових коштів, побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою уникнення фізичного насильства зі сторони ОСОБА_5 , погодився надати останньому грошові кошти у сумі 5000 гривень, які 13 лютого 2023 року о 17 годині 55 хвилин за допомогою власного банківського рахунку за вказівкою ОСОБА_5 перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_5 .

Крім цього, 13 лютого 2023 року близько 17 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 », який розташований біля військової частини НОМЕР_6 по АДРЕСА_1 , повторно, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, заздалегідь знаючи про наявний у потерпілого ОСОБА_22 боргу перед ОСОБА_20 , шляхом обману ОСОБА_22 , 13 лютого 2023 року о 17:53 годині шляхом перерахунку на картковий рахунок № НОМЕР_5 , отримав від останнього грошові кошти у розмірі 10000 гривень для нібито подальшої передачі їх ОСОБА_20 , не маючи насправді наміру виконувати таку обіцянку, та в подальшому привласнивши дані кошти.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 20 січня 2023 року близько 22:50 години, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, незаконно проникли до помешкання ОСОБА_13 по АДРЕСА_6 .

Незаконно проникнувши до квартири, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , демонструючи свою зухвалість та показуючи свою зверхність над ОСОБА_13 почали застосовувати до нього фізичне та психологічне насильство небезпечне для здоров`я, з метою заволодіння майном останнього. Зокрема, ОСОБА_5 натягнувши на свою праву руку кастет, погрожував потерпілому ОСОБА_13 застосуванням до нього фізичного насильства, яке є небезпечним для здоров`я, в черговий раз висловлюючи вимогу про необхідність надання ним грошових коштів, в рахунок погашення неіснуючого боргу, а в подальшому застосував фізичне насильство до потерпілого, нанісши йому руками удари по голові.

Отримавши відмову від ОСОБА_13 в наданні ним грошових коштів,

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, в результаті погрози застосування фізичного та психологічного насильство небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , яке мало реальний характер та подавило волю потерпілого, примусили останнього передати їм плазмовий телевізор марки «Bravіs» моделі «LED-32D5000 Smart +T2», вартістю 4200 гривень, та планшет марки «Apple іPad2 16Gb Black Wi-fi», вартістю 800 гривень, які належить матері ОСОБА_13 - ОСОБА_16 , чим заподіяли останній матеріальної шкоди на суму 5000 гривень.

Такі дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковані стороною обвинувачення за частиною 4 статті 187 КК України - тобто, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникнення у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

На вирок суду захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник звертає увагу на помилкове застосування судом такої кваліфікуючої ознаки, передбаченої ст. 189 КК України, як «в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Стверджує, що обвинувальний вирок ґрунтується на показаннях потерпілого, а вина ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не знайшла свого підтвердження, незважаючи на те, що обвинувачені частково визнали вину в інкримінованих злочинах. Зокрема, апелянт зазначає, що у діях ОСОБА_7 відсутня суб`єктивна сторона, оскільки він не мав на меті отримання матеріальної вигоди. У свою чергу, стверджується, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_23 брав участь у вчиненні вимагання.

Окрім цього, захисник звертає увагу, що відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факти вимагання грошових коштів та незаконного позбавлення волі щодо потерпілого ОСОБА_17 . На думку апелянта, обвинувачення за цим епізодом ґрунтується винятково на показаннях потерпілого.

Окрім цього, захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник звертає увагу на відсутність допустимих та належних доказів, які підтверджують вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Зокрема, апелянт заявляє про недоведеність існування попередньої змови щодо вимагання коштів, а стверджує, що події відбувались спонтанно та ситуативно.

Наголошує на відсутності доказів нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 та на тому, що кошти, які передав ОСОБА_17 , були перераховані добровільно.

Стверджує про відсутність доказів заволодіння обвинуваченим транспортним засобом ОСОБА_17 та підтверджує, що потерпілий попередньо надав дозвіл на керування автомобілем.

Щодо визнання винуватості за ч. 4 ст. 186 КК України, то захисник звертає увагу на тому, що ОСОБА_5 вилучив у потерпілого ОСОБА_19 мобільний телефон за умов, що той зможе викликати ОСОБА_13 . Окрім цього, в подальшому обвинувачений відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, а в останнього немає претензій будь-якого характеру.

Не погоджується з кваліфікацією дій за ч. 2 ст. 263 КК України, позаяк стверджує, що обвинувачений хоч і носив кастет, однак не користувався ним та не вважав його холодною зброєю.

Також заперечує факт вимагання коштів у ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оскільки потерпілі передали кошти ОСОБА_5 добровільно, без примусу з його сторони.

Вважає, що відсутні факти, які б підтверджували винуватість обвинуваченого у шахрайстві щодо ОСОБА_22 .

Окрім цього, захисник стверджує, що обвинувачений характеризується позитивно, є учасником бойових дій, проживає із сім`єю, має міцні соціальні та родинні зв`язки.

Також апелянт звертає увагу, що суд відмовив у проведенні судово-психіатричної експертизи щодо визначення ступеня спроможності ОСОБА_5 усвідомлювати та керувати своїми діями, хоча близькі особи повідомляли про зміну у його поведінці, що може бути пов`язано з перебуванням у зоні бойових дій.

Прокурор ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Просить залишити такі без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг з наведених у них мотивів, думку прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які заперечили апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Окрім цього суд першої інстанції обґрунтовано визнав невинуватими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у пред`явленому обвинувачені за ч. 4 ст. 187 КК України та виправдав у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуються.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_25 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 і викладені в апеляційних скаргах доводи про незаконність судового рішення, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо клопотання захисника про повторне дослідження доказів, апеляційний суд вважає, що таке задоволенню не підлягає.

Так, частиною ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Апеляційний суд не погоджується з твердженням захисника ОСОБА_11 про те, що показання потерпілих, свідків не можуть бути доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , не свідчать про вчинення ними кримінальних правопорушень, а, навпаки, доводять протилежне.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, показання потерпілих, свідків є процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні.

Так, судом першої інстанції у вироку наведено показання потерпілих ( ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ) та свідків ( ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ) щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень, наданих ними у судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Не відповідає дійсності твердження захисника ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_13 підтвердив існування боргу перед ОСОБА_32 , а тому ОСОБА_5 , вчиняючи протиправні дії щодо ОСОБА_13 , таким чином намагався змусити останнього повернути борг, оскільки, будучи допитаним у суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_13 чітко ствердив, що жодних коштів ні ОСОБА_33 , ні тим більше ОСОБА_5 він винен не був.

Згідно з показаннями ОСОБА_13 , а також дослідженими у суді першої інстанції відеоматеріалами, потерпілий під час вчинення ОСОБА_5 протиправних дій щодо нього повідомляв останньому про відсутність будь-якого боргу перед ОСОБА_34 .

Щодо обіцянок ОСОБА_13 надати (повернути) ОСОБА_5 грошові кошти, то як повідомив ОСОБА_13 у суді першої інстанції, він, в результаті постійного фізичного та психологічного насильства зі сторони ОСОБА_5 , будучи у вкрай пригніченому стані, змушений був сказати, що віддасть останньому грошові кошти, які той вимагав, щоб припинити нестерпні знущання над ним.

Показання ОСОБА_13 підтверджуються також протоколами слідчих експериментів з участю ОСОБА_13 , від 17 травня 2023 року, 18 травня 2023 року, протколом огляду місця події 23 січня 2023 року, висновком судово-медичного експерта Мукачівського районного відділення СМЕ від 20 лютого 2023 року за №23/2023 підтверджується, що у ОСОБА_13 виявлені наслідки тілесних ушкоджень, протоколом огляду місця події від 23 січня 2023 року, а також показаннями свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , ОСОБА_35 .

Також, неспроможними є доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 , про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при визнанні кваліфікуючою ознакою злочину вчинення його за попередньою змовою групою осіб.

Так, положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_13 , свідків та й показань самих обвинувачених, останнім було достеменно відомо про бажання ОСОБА_5 отримати від потерпілого грошові кошти; їм також було відомо про і про суму грошових коштів.

Окрім цього, слід звернути увагу, що дії, інкриміновані усім трьом обвинуваченим та які описані у вироку, чітко свідчать про їх спільне бажання, щоб потерпілий ОСОБА_13 надав відповідну суму грошей.

При цьому усі обвинувачені вчиняли активні, протиправні дії, спрямовані на досягнення цієї мети, при цьому такі дії були довготривалими, багатоепізодними та взаємоузгодженими, що беззаперечно свідчить про вчинення ними даного злочину за попередньою змовою групою осіб.

Вказане підтверджується протоколами щодо результату проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-відео контроль особи від 22 березня 2023 року, які свідчать про системність вимагання коштів у ОСОБА_13 , а також про обізнаність ОСОБА_6 та ОСОБА_6 про вигаданий борг ОСОБА_13 , активну участь ОСОБА_6 у застосуванні до ОСОБА_13 фізичного та психологічного насильства з метою одержанні від нього коштів.

Щодо твердження захисника ОСОБА_11 про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України щодо ОСОБА_36 з огляду на те, що показання потерпілого ОСОБА_17 різняться з показами обвинувачених, нанесення тілесних ушкоджень потерпілому не доведено, а частину коштів ОСОБА_17 добровільно передав ОСОБА_5 , то такі, на думку колегії суддів є безпідставними.

Судом першої інстанції у вироку від 23.02.2024 вичерпно, належним чином описано докази, якими доводиться вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України щодо ОСОБА_17 та їм надано відповідну оцінку, серед яких, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_17 , надані ним у суді першої інстанції, відповідно до яких в кінці грудня 2022 року ОСОБА_5 почав вимагати від нього неіснуючий борг у сумі 20 000 гривень за нібито втрачену ним сувенірну банкноту номіналом 50 гривень, яку ОСОБА_5 , перед цим залишив в його автомобілі. Надалі, він 05.01.2023 враховуючи погрози ОСОБА_5 щодо застосування фізичного насильства (а не добровільно, як безпідставно зазначає у своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 ), віддав останньому частину грошей, які той вимагав, а саме 2000 гривень, із загальної суми 20 000 грн, що той вимагав.

Окрім цього, потерпілий ОСОБА_17 повідомив, що у подальшому ОСОБА_5 зателефонував йому з метою надання послуг таксі. Приїхавши по виклику, побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , який попросився сісти за кермо автомобіля, на що він погодився. Разом вони виїхали, керуючи транспортним засобом ОСОБА_5 допустив зіткнення з іншим автомобілем і відразу переліз на заднє сидіння. Вийшовши з транспортного засобу ОСОБА_5 повідомив водію автомобіля «Шкода», що саме ОСОБА_17 був за кермом та почав узгоджувати питання відшкодування шкоди, перерахував водію автомобіля «Шкода» 15000 гривень та повідомив що узгодить питання ремонту автомобіля «Hyunday Sonata». Наступного дня потерпілий прийшов за автомобілем, який погодився ремонтувати ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 за місцем проживання обвинуваченого. На території домогосподарства крім обвинуваченого ОСОБА_5 знаходились брати Кепичі. Погрожуючи, обвинувачені почали вимагати від нього 30000 гривень боргу за ремонт автомобілів. Знаючи репутацію ОСОБА_5 він перелякався. ОСОБА_23 запропонував помістити його в багажник автомобіля, поки він не поверне борг. Обвинувачений ОСОБА_5 наніс потерпілому не менше трьох ударів та помістив його в багажник автомобіля, вимагаючи при цьому повернення боргу за ремонт автомобіля та за використану ним банкноту номіналом в 50 гривень.

Потерпілий ОСОБА_17 ствердив, що в багажнику автомобіля «Hyunday Sonata» він провів майже добу, поки не прийшов керівник підприємства з надання послуг по перевезенню(таксі), у якого він працює. Після того, як керівник перерахував на рахунок обвинуваченого ОСОБА_5 15000 гривень, обвинувачений певний час протримав його в багажнику автомобіля. Згодом, вони разом поїхали до матері потерпілого, у якої він позичив гроші і віддав обвинуваченому. Повернувши автомобіль, обвинувачений наказав відвести його по особистим справам. Дорогою вони заїхали до потерпілого додому, він піднявся у квартиру, а коли повернувся обвинувачений ОСОБА_5 , який залишався в автомобілі зник разом з автомобілем. Відразу потерпілий почав йому телефонувати, через годину обвинувачений повернувся і віддав ключі, повідомив, що автомобіль біля будинку. Однак, автомобіля біля будинку не було, а згодом виявилося, що обвинувачений потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на АДРЕСА_12 і залишив там автомобіль.

Вказані покази ОСОБА_17 підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 03.04.2023, проведеного з його участю, який досліджено у суді, та у ході якого потерпілий детально повідомив про обставини вчинення відносно нього злочинів показавши механізм застосування до нього фізичного насильства.

Факт застосування насильства з боку братів Кепичів та ОСОБА_5 підтверджується також протоколом НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем (мобільних телефонів обвинувачених) від 25.04.2023, де зафіксовано застосування насильства з боку братів Кепичів та ОСОБА_5 до потерпілого ОСОБА_17 , що спростовує доводи захисника ОСОБА_11 про відсутність доказів застосування насильства до потерпілого.

Зазначене вище підтверджується переглянутим в судовому засіданні відео, де також зафіксовано, що потерпілий у нічний час знаходився в багажнику автомобіля «Hunday Sonata» НОМЕР_2 .

Показання потерпілого потерпілого ОСОБА_17 також узгоджуються з протоколом огляду документу від 31 березня 2023 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 здійснював переказ зі свого карткового рахунку квитанція №68066487 від 05 січня 2023 року 1000 гривень та квитанція №68066463 від 05 січня 2023 року 1000 гривень; протоколом огляду документу від 09 червня 2023 року, відповідно до якого на картковий рахунок ОСОБА_37 здійснено переказ квитанція №68066487 від 05 січня 2023 року 1000 гривень та квитанція № 68066463 від 05 січня 2023 року 1000 гривень; протоколом огляду квитанції від 09 червня 2023 року, яким підтверджується факт перерахунку коштів свідком ОСОБА_38 ; показаннями свідка ОСОБА_39 .

Щодо твердження захисника про відсутність вини ОСОБА_5 у викраденні автомобіля ОСОБА_17 , позаяк обвинувачений вказує, що потерпілий сам надав йому автомобіль в користування, спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_17 .

Окрім цього з згідно з протоколом перегляду відеозапису від 16 червня 2023 року, в ході огляду інформації щодо руху транспортного засобу «Hunday Sonata» НОМЕР_2 в період 18-19 січня 2023 року, встановлено рух автомобіля у районі проживання обвинувачених. У нічний час транспортний засіб знаходився по АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_40 19 січня 2023 року о 22 годині 48 хвилин зафіксовано місце зупинки автомобіля по АДРЕСА_12 . Постановою від 16 червня 2023 року зазначений DVD-диск визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Також, під час обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_7 в ряді № НОМЕР_8 в ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на АДРЕСА_13 під дахом на дерев`яній полиці виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 до автомобіля «Hunday Sonata» НОМЕР_2 , що підтверджується протоколом обшуку від 05 березня 2023 року. Постановою від 05 березня 2023 року вилучені речі визнані речовими доказами.

Щодо доводів захисника про те, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_19 сам добровільно передав мобільний телефон обвинуваченому ОСОБА_5 , такі спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_19 , який повідомив, що 05.02.2023 опівночі ОСОБА_5 безпричинно почав йому погрожувати, тривалий час тримав його на подвір`ї без верхнього одягу, а також наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя та викрав від нього із застосуванням сили мобільний телефон марки «ZTE Blade АЗ 1 Plus». Показання потерпілого підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_41 , яка суду повідомила, що в лютому 2023 року її син повернувся додому вночі о третій годині. Спочатку нічого не пояснював, а зранку повідомив, що ОСОБА_5 під`їхав до їх будинку на автомобілі, підійшов до нього, сказав щоб він знайшов ОСОБА_42 і Діму, після чого забрав у нього телефон та ключі від квартири. Син повідомив, що ОСОБА_5 наносив йому удари. Бачила на тілі сина незначні тілесні ушкодження. Про даний факт відразу повідомили правоохоронні органи. Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_5 відшкодував потерпілому ОСОБА_19 завдану шкоду, що опосередковано свідчить про визнання останнім вини у вчиненому.

Апеляційний суд відкидає як безпідставні доводи захисника про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, позаяк ОСОБА_5 не користувався кастетом, а лише носив його з собою, оскільки об`єктивна сторона ч. 2 ст. 263 КК України передбачає носіння холодної зброї (кастета), що і було інкриміновано ОСОБА_5 .

Щодо твердження сторони захисту про відсутність погроз з боку ОСОБА_5 стосовно потерпілого ОСОБА_20 , щодо передачі йому грошових коштів, то вказане повністю спростовується показаннями потерпілого, який зазначив, що ОСОБА_5 , вимагаючи від нього грошові кошти, наніс йому удар рукою в область грудей, погрожував кастетом та демонстрував йому відеозапис на мобільному телефоні, як він степлером пробиває вуха іншій особі, натякаючи що і з ним таке буде, якщо він не поверне грошові кошти. Будучи в переляканому стані, потерпілий змушений був передати 5000 грн ОСОБА_5 шляхом перерахунку на карточку ОСОБА_43 .

Наявність саме відео, про яке зазначив потерпілий ОСОБА_20 підтверджено у ході судового розгляду.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_5 від ОСОБА_20 в результаті застосування насильства підтверджено також результатами дослідженого в суді першої інстанції слідчого експерименту з участю ОСОБА_20 , де він детально описав механізм нанесення йому ОСОБА_5 фізичного насильства та мотиви його нанесення, а саме: з метою вимагання грошей.

Аналогічним чином спростовується твердження сторони захисту про добровільну передачу коштів ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_21 .

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність заволодіння шляхом обману (ст. 190 КК України) ОСОБА_5 грошовими коштами ОСОБА_22 , а саме не доведено той факт, що ОСОБА_5 отримав грошові кошти, то вказане твердження спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі показаннями ОСОБА_22 , який пояснив суду, що що на початку лютого 2023 року йому зателефонував ОСОБА_5 та домовився про зустріч в одному з магазинів «АВС» по АДРЕСА_1 . Прийшовши на місце зустрічі обвинувачений почав випитувати чи винен він ОСОБА_20 грошові кошти. Почувши про наявний борг, повідомив, що ОСОБА_20 просив перерахувати 10000 гривень на картковий рахунок. Через деякий час обвинувачений відправив йому за допомогою sms-повідомлення номер рахунку і він перерахував 10000 гривень на ім`я ОСОБА_44 . Після того, як вони розійшлися з ОСОБА_5 він відразу зателефонував ОСОБА_20 , який повідомив, що жодних боргових зобов`язань перед обвинуваченим він не має, останній ввів його в оману.

Свідок ОСОБА_45 , який підтвердив факт отримання ним на картонку від ОСОБА_22 грошових коштів у сумі 10 000 грн, які він в подальшому перерахував ОСОБА_46 , на прохання останнього, що підтверджується банківськими виписками.

При цьому показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_17 добровільно надав йому автомобіль у користування апеляційний суд розцінює як намагання останнього уникнути відповідальності за вчинене.

Захисник ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі, не погоджуючись з кваліфікуючою ознакою, визначеною стороною обвинувачення щодо вчинення кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, покликається на висновок колегії судової палати ККС ВС від 26 вересня 2023 року у справі №722/594/22, де рішенні Верховний Суд дійшов висновку, що така безальтернативна кваліфікація в майнових злочинах не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

Законом України від 03 березня 2022 року за № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» були внесені зміни до частин четвертих статей 185-187, 189 та 191 КК України - доповнено кваліфікуючу ознаку щодо здійснення злочинів «в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Слід зазначити, що питання правильної кваліфікації в майнових злочинах, після прийняття Закону України від 03 березня 2022 року за № 2117-IX, неодноразово було предметом розгляду в суді касаційної інстанції.

У зв`язку цим, ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2023 року матеріали кримінального провадження № №722/594/22 за касаційною скаргою захисника на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК України передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду.

У цьому кримінальному провадженні підлягало вирішенню об`єднаною палатою ККС питання, яке полягає в розумінні змісту особливо кваліфікуючої ознаки крадіжки - її вчинення «в умовах воєнного або надзвичайного стану» (ч. 4 ст.185 КК України).

Об`єднана палата ККС не погодилася з аргументами колегії суддів Першої палати ККС, та зазначила що та безпідставно ототожнює диференціацію кримінальної відповідальності, здійснення якої належить до виключних повноважень законодавця, і її індивідуалізацію судом за обтяжуючою обставиною «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України), внаслідок чого фактично пропонує втрутитися у сферу виключної компетенції законодавця шляхом відступу від імперативних приписів закону і фактичного створити нову норму закону про кримінальну відповідальність, що перебуває поза межами повноважень Суду, та знівелювати мету, якої прагнув законодавець за Законом № 2117-IX, виклавши диспозицію ч. 4 ст.185 КК України у відповідній редакції.

У зв`язку з наведеним, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року фактично поставила крапку у питанні застосування ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного або надзвичайного стану» та вказала, що за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений, а відтак аргументи захисника ОСОБА_12 щодо відсутності такої кваліфікаційної ознаки як «в умовах воєнного стану» є безпідставними та до уваги колегією суддів не беруться.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, у повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено усі докази, ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 - ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_6 - ч. 4 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, доведена повністю.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , суд, у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, особи обвинувачених, їх віку, сімейного та матеріального стану, стану здоров`я, характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, є учасником бойових дій, нагороджений нагрудним знаком ЗСУ «За службу та звитягу Ш ступеня», на його утриманні перебувають дружина інвалід та малолітня дитина; ОСОБА_6 , який на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше не судимий; ОСОБА_6 , який на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, а також враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_47 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла; ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла та ОСОБА_6 у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційні скарги захисників не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4