Справа № 206/3491/24
Провадження № 1-кс/206/820/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 погодженого заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000244, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньо освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2024 рокуслідча СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_9 звернулась до суду із клопотанням, погодженим заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділенням ВП №4 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000244, відомості про яке 01 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000244 здійснюється Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, призваний 03.03.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на теперішній час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ЗСУ, будучи військовослужбовцем, обізнаним з порядком носіння, зберігання та використання вогнепальної зброї відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зберігання бойових припасів здійснюється відповідно до дозвільної системи, яка є особливим порядком виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Відповідно до положень додатку № 1 затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Пунктами 5, 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. №3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що під бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху. До вибухових речовин належать порох, динаміт, тротил, нітрогліцерин та інші хімічні речовини, їх сполуки або суміші, здатні вибухнути без доступу кисню. Під вибуховими пристроями слід розуміти саморобні чи виготовлені промисловим способом вироби одноразового застосування, спеціально підготовлені і за певних обставин спроможні за допомогою використання хімічної, теплової , електричної енергії або фізичного впливу (вибуху, удару) створити вражаючі фактори спричинити смерть, тілесні ушкодження чи істотну матеріальну шкоду - шляхом вивільнення, розсіювання або впливу токсичних хімічних речовин, біологічних агентів, токсинів, радіації, радіоактивного матеріалу, інших подібних речовин.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що незаконне носіння холодної зброї є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, призваний 03.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на теперішній час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ЗСУ, діючи умисно в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за № 576, та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року у невстановлений під час досудового розслідування час, однак не пізніше 24.04.2024, у невстановленому під час досудового розслідування місці, при невстановлених обставинах, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, придбав: корпус гранати Ф-1, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної осколкової, оборонної гранати Ф-1, вироблений промисловим способом та відноситься до категорії вибухових речовин, придатний для здійснення вибуху, запал типу УЗРГМ-2 є модернізованим уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2, який призначений для спорядження ручних гранат типу РГ-42, РГД-5, Ф-1, вироблений промисловим способом та відноситься до категорії вибухових пристроїв, придатний для здійснення вибуху; п`ятдесят патронів, які є бойовими припасами 5,45 мм проміжними патронами зразка 1974 року, патрони до стрільби придатні, які помістив до салону свого автомобіля ЗАЗ Lanos д.н.з. НОМЕР_2 та зберігав без передбаченого законом дозволу до 15 години 56 хвилин 24.04.2024, вчинив тим самим придбання, зберігання та носіння бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Надалі 24.04.2024, приблизно о 15 годині 56 хвилин, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин зберігаючи без передбаченого законом дозволу в салоні транспортного засобу ЗАЗ LANOS з державним номерним знаком НОМЕР_2 , vin ТЗ: НОМЕР_3 раніше придбані ним бойові припаси «споряджений корпус ручної осколкової, оборонної гранати Ф-1», «модернізований уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2» та «бойові припаси 5,45 мм», та з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, в той же день, тобто 24.04.2024, приблизно о 15 годині 56 хвилин перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою отримання прибутку від продажу бойових припасів порушуючи вимоги «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, всупереч встановленим нормам законодавства збув ОСОБА_10 за грошові кошти у сумі 2000,00 гривень бойові припаси, вибуховий пристрій та вибухову речовину, а саме: корпус гранати Ф-1, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної осколкової, оборонної гранати Ф-1, вироблений промисловим способом та відноситься до категорії вибухових речовин, придатний для здійснення вибуху, запал типу УЗРГМ-2 є модернізованим уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ-2, який призначений для спорядження ручних гранат типу РГ-42, РГД-5, Ф-1, вироблений промисловим способом та відноситься до категорії вибухових пристроїв, придатний для здійснення вибуху; п`ятдесят патронів, які є бойовими припасами 5,45 мм проміжними патронами зразка 1974 року, патрони до стрільби придатні.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у носінні, зберіганні, придбанні та збуті бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

У вчинені зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, громадянин України, із середньо освітою, раніше не судимий, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 .

Причетність ОСОБА_5 до скоєння вказаного вище кримінального правопорушення (злочину) підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 05.04.2024;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 09.04.2024;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.04.2024;

- протоколом огляду добровільно виданих предметів від 24.04.2024;

- висновком експерта судової експертизи зброї № СЕ-19/104-24/18989-БЛ від 06.05.2024;

- висновком експерта судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/104-24/19159-ВТХ від 30.05.2024;

- іншими зібраними матеріалами по кримінальному провадженню та доказами в сукупності, речовими доказами по справі.

В рамках кримінального провадження №0000244, слідчим СВ ВП №4 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за погодженням з заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, 03.08.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

З метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та недопущення ризиків, які можуть створювати суттєві перешкоди для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зважаючи на тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, в органу досудового розслідування виникла потреба в обранні щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк до семи років, є підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи про покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду; на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 , не будучи обмеженим у свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Отже, метою застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому злочину, в межах розслідування яких ставиться питання про тримання його під вартою, а також наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 .

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки ні до органу досудового розслідування, ні до прокуратури не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що вказаний запобіжний захід в умовах воєнного стану, може створити негативну тенденцію для інших військовослужбовців, які умисно можуть вчиняти інші військові злочини, аби не захищати територіальну цілісність країни на лінії зіткнення, що може призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України, а тому обрання відносно ОСОБА_5 такого запобіжного заходу створить передумови для його переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, а також підозрюваний знову отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином. Крім цього, при розгляді можливості застосування такого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, повинен з`ясувати технічні можливості реалізації вказаного виду запобіжного заходу та наявність електронних засобів контролю, які передбаченні для виконання даного виду запобіжного заходу, з метою забезпечення своєчасного запобігання можливим спробам невиконання підозрюваним вимог цього запобіжного заходу. Водночас, необхідно брати до уваги і саму особистість підозрюваного, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо. З огляду на це, вважаємо що такий запобіжний захід як домашній арешт не є достатнім і не виправдовую, настання ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного,з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 діб, з утриманням його у державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити і обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та пояснила, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, є військовослужбовцем, знаходячись на волі може переховуватись від органу слідства, прокуратури та суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідча ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала прокурора щодо мотивів обрання виду запобіжного заходу та пояснила, що саме такий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе належним чином забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Окрім того вказав, що вину у вчиненому ним злочину визнає в повному обсязі, щиро розкаюється, злочин вчинив вперше, раніше не судимий. Також зазначив, що за виклики слідчого не ігнорував та прибував до слідчого, як і одразу з`явився до суду для розгляду вказаного клопотання, що свідчить, про те, що він не переховується від органів досудового розслідування та суду. Має на утриманні малолітню доньку, одружений.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 в судому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання слідчого, оскільки вважала, що заявлені в ньому ризики відносно її підзахисного ОСОБА_5 є необґрунтованими та не доведеними. ОСОБА_5 не переховується від органів досудового розслідування та суду, постійно з`являється за кожним викликом до слідчого, з`явився до суду для розгляду клопотання, має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину. На підставі викладеного, просила застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши пояснення слідчої, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши подані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання з наступних підстав.

В проваджені СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000244, відомості про яке 01 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

03.08.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України. Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії. Відповідно до частини 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Слідчий у клопотанні посилається на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1ст. 177 КПК України, зокрема: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006застосовується судами при розгляді справ, як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнови проти Росії» (Smirnova v. Russia N 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"). Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , суд враховує як вимоги національного законодавства, так і вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Слідчим не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні, а тому оцінивши обставини обґрунтованості пред`явленої підозри та враховуючи дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, стійки соціальні зв`язки, приходжу до висновку, що у даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які б виправдовували таке втручання у права та свободи особи, як тримання під вартою. Недоцільність та невиправданість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя пов`язує і з тим, що об`єктивних доказів ухилення підозрюваного від слідства суду не надано, останній прибув в судове засідання на першу вимогу, прибував до слідчого за викликом, прибув для вручення йому підозри, визнає себе винним та щиро розкаюється у скоєному, що дає підстави у переконливості відсутності в нього наміру переховуватись від суду та уникати відповідальності.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, зокрема у рішеннях «Алєксандер Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року та «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 року, в яких акцентується увага на те, що одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби особа може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання особи під вартою.

Прокурором та слідчим, також не доведено відсутність підстави вважати, що відносно ОСОБА_5 найбільш дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Більш м`якими запобіжними заходами у порівнянні із триманням під вартою є: домашній арешт, застава, особиста порука та особисте зобов`язання. З огляду на викладене, а також наведених вище характеристик кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , наявності встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти цим ризикам. Зазначений висновок слідчого судді узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Боротюк проти України» (заява № 33579/04, рішення від 16.12.2010, п. 62), в якому зазначено, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (ч. 1ст. 181 КПК України). Таким чином, враховуючи дані особи підозрюваного, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність слідчим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню та щодо підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби із покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. На думку слідчого судді, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками та зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-177, 181, 193-194, 196, 205, 206, 369 - 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 погодженого заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000244, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньо освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00хв., за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, а саме з 06.08.2024 до 04.10.2024.

Після закінчення цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим. Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, процесуального прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби передати для виконання у ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомити про це суд.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Порушення умов домашнього арешту у певний час доби має наслідки щодо можливості застосування більш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1