465/8533/24
1-кс/465/1864/24
У Х В А Л А

Іменем України

31.10.2024 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), подану через представника, адвоката ОСОБА_4 (ордер серії НОМЕР_2 від 03.06.2024 на надання правової допомоги в ГУНП у Львівській області, Галицькому районному суді м. Львова, Франківському районному суді м. Львова, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №002023 від 23.10.2020), на бездіяльність службових осіб ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Франківського районного суду м. Львова надійшла указана скарга, відповідно до якої представник скаржника просить зобов`язати уповноважену службову особу ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 , датованою 23.10.2024 про кримінальні правопорушення, передбачені статтями 114-1, 114-2 КК України.

Скарга мотивована поданням до ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області обґрунтованої, на думку представника скаржника, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 114-1, 114-2 КК України та бездіяльністю щодо невнесення за указаним фактом відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаржник та його представник у судове засідання не з`явилися. Представником скаржника подано заяву, відповідно до якої скаргу підтримує в повному обсязі, просить її розгляд провести без його та скаржника участі.

Уповноважені посадові особи ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя також вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності особи, яка її подала, враховуючи волевиявлення скаржника, викладене у заяві, що відповідає принципу диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Такими вагомими обставинами є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення та підтверджують реальність цієї події (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Відсутність у заявах і повідомленнях цих даних виключає обов`язок дізнавача, слідчого, прокурора щодо початку досудового розслідування за указаними у них фактами.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах ККС ВС від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18 та від 30.09.2021 у справі № 556/450/18.

Така законодавча конструкція ч. 1 ст. 214 КПК України має на меті забезпечити виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та його дієвості. Дійсно, з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР органом досудового розслідування розпочинається кропітка та об`ємна робота щодо проведення досудового розслідування: визначається слідчий (детектив) чи група слідчих (детективів), які будуть здійснювати досудове розслідування певного кримінального провадження, призначається прокурор (прокурори), які будуть здійснювати процесуальне керівництво цим кримінальним провадженням, про що приймаються відповідні рішення, проводяться слідчі та процесуальні дії. Вказані рішення та дії передбачають залучення великої кількості відповідних осіб, які мають право їх приймати чи здійснювати, передбачають витрачання великої кількості процесуального часу та бюджетних коштів.

Саме тому слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. В разі ж відсутності таких даних, слідчий, прокурор з метою недопущення вказаних негативних наслідків не повинні вносити такі відомості до ЄРДР.

Cкаржник у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначає про те, що 23.10.2024 о 08 год. 33 хв. одним із учасників групи «ОСББ Кінескоп», створеній у додатку «Viber» опубліковано повідомлення такого змісту: «Доброго ранку, поліція і тцк біля автомийки». Указане повідомлення побачили інші учасники групи.

На думку скаржника, розміщенням указаною повідомлення відповідною особою порушено заборону висвітлення пересування Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, з метою перешкоджання законній діяльності, чим вчинено кримінальні правопорушення, передбачені статтями 114-1, 114-2 КК України.

Родовим об`єктом злочинів, передбачених у розділі 1 Особливої частини Кримінального кодексу України, є суспільні відносини з охорони основ національної безпеки України: її конституційного ладу, суверенітету, територіальної недоторканності, обороноздатності. Іншими словами, родовим об`єктом цих злочинів є суспільні відносини, що забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної, соціальної і правової держави (ст. 1 Конституції України).

При цьому, слідчий суддя враховує постанову Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 653/1302/15-к (провадження № 51-3696км18), у якій зазначено, що перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України (далі - ЗСУ) та інших військових формувань України, як об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого статтею 114-1 КК, за наявності правового режиму особливого періоду, необхідно вважати умисне створення перешкод або встановлення будь-яких обмежень у законній діяльності військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань України при виконанні ними своїх службових обов`язків в особливий період.

Перешкоджання може відбуватися в такий із наведених способів: блокування органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, шляхів сполучення, обладнання, споруд, руху військового транспорту шляхом перекриття руху, виставлення пікетів або постів, організації скупчення людей, тварин або транспорту, влаштування перепон, барикад, завалів тощо; пошкодження, знищення, захоплення або незаконне утримання військових об`єктів, споруд, будівель, техніки, транспорту та об`єктів інфраструктури; інші дії, що спрямовані на створення перепон у діяльності або виконанні військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України своїх службових обов`язків.

У разі, якщо спосіб перешкоджання утворює ознаки самостійного злочину, вчинене, за наявності для того підстав, слід кваліфікувати за сукупністю злочинів.

У справі, яку переглядав Верховний Суд, встановлено та визнано доведеним, що засуджений, маючи на меті зірвати мобілізацію та, як наслідок, підрив обороноздатності України в умовах ведення бойових дій на сході країни, використовуючи гучномовець, звертався до оточуючих громадян і публічно висловлював заклики до зупинення мобілізації шляхом перекриття доріг, взяття штурмом військкоматів, райвідділів міліції та усіх інших органів влади, але не довів свого злочинного наміру до кінця з не залежних від нього причин.

Такі дії засудженого (зміст і спрямованість умислу) за встановленими обставинами та змістом доказів у кримінальному провадженні виражалися у тому, що він формував цільову аудиторію за допомогою закликів через гучномовець до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, зверненнями, закликами спонукав їх до дій, закликав в уособленій формі «ми», звертався від імені всіх, хто зібрався, з ультиматумом про зупинення мобілізації, збирав особисті дані учасників мітингу тощо.

Однак засуджений не довів свого наміру до кінця з причин, які не залежали від його волі, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, у зв`язку з чим його дії здобули кваліфікацію з частиною 3 статті 15 КК, а саме як незакінчений замах.

Інформації, яку викладено скаржником у поданій ним заяві про вчинення кримінальних правопорушень, не достатньо для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, опубліковане речення не містить жодних рекомендацій, застережень чи закликів особи, яка його розмістила. Площадкою для оприлюднення відповідного висловлювання обрано групу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Тому указаної інформації не достатньо для початку кримінального переслідування особи.

Зроблений у заяві висновок про вчинення кримінального правопорушення є лише суб`єктивним уявленням щодо неправомірності дій особи, які ґрунтуються на власному аналізі та баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність, розумній обачності та свідомій позиції громадянина України в умовах особливого періоду, який цілком виправдано не допускає сам і засуджує інших осіб у прояві такої необачності.

Слідчий суддя вважає, що внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування на підставі будь-яких висловлювань чи повідомлень, не ґрунтується на вимогах закону і несумісне з практикою Європейського суду з прав людини. Отже, відсутність у заяві достатніх даних, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивно не призводить до обов`язку внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Отже, слідчий суддя зазначає, що викладених у заяві обставин недостатньо для того, щоб розпочати досудове розслідування, яке розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, а, як вбачається із самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявнику фактів, що можуть свідчити про вчинення зазначених ним у заяві кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 303, 305, 306, 307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Скаргу щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1