Справа № 167/799/24
Номер провадження 1-кп/167/90/24
У Х В А Л А

10 жовтня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області клопотання представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під

№ 0000444, про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в :

У Рожищенському районному суді Волинської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000444, про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК.

10 жовтня 2024 року представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат

ОСОБА_7 , з метою забезпечення цивільного позову, подала до суду клопотання про арешт належного обвинуваченій ОСОБА_3 майна частки в буд.

АДРЕСА_1 (далі буд.

№ 109). Клопотання обгрунтовується тим, що потерпіла ОСОБА_8 в межах цього кримінального провадження подала цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в розмірі 200000 грн. та майнової шкоди в розмірі 89661,63 грн. Заявляє представник потерпілої також про понесення ОСОБА_8 витрат на залучення експерта в розмірі 6500 грн та витрат на правничу допомогу. Посилається на те, що 27 серпня

2024 року, тобто у день накладення Рожищенським районним судом Волинської області у межах цього кримінального провадження арешту на належний ОСОБА_3 автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Colt», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , обвинувачена, шляхом укладення договору-купівлі продажу, відчужила вказаний транспортний засіб на користь ОСОБА_9 . Такі дії ОСОБА_3 , з огляду обізнаність про розгляд клопотання про накладення арешту на її майно, можуть свідчити про відсутність у неї наміру відшкодовувати майнову та моральну шкоду, а також, що у подальшому вона вчинятиме дії спрямовані на ускладнення виконання рішення суду щодо стягнення завданої шкоди.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_7 підтримали клопотання та давали пояснення, які є близькими за змістом до його обгрунтувань. Крім того представник потерпілої ОСОБА_7 зазначила про підготовку позовної заяви щодо визнання фіктивним договору купівлі-продажу арештованого ухвалою суду від 27 серпня 2024 року автомобіля марки «Mitsubishi», який укладений між

ОСОБА_3 та її матір`ю ОСОБА_9 . Водночас, оскільки ОСОБА_8 побоюється, що обвинувачена в подальшому вживатиме заходів для уникнення відповідальності, то в теперішній час, на переконання представника потерпілої, є необхідність у накладенні арешту також на частку буд. № 109. Покликалася адвокат ОСОБА_7 на неможливість проведення оцінки буд. № 109 через його перебування у власності обвинуваченої та просила звернути до негайного виконання арешт.

Прокурор ОСОБА_5 не заперечував щодо зазначеного клопотання.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_4 заперечували проти накладення арешту. Захисник ОСОБА_4 покликався на те, що потерпілою не доведено, що розмір заявленої майнової та моральної шкоди є співмірним із заявленим у клопотанні заходом забезпечення кримінального провадження. Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала позицію свого захисника та підтвердила укладення 27 серпня 2024 року з матір`ю ОСОБА_9 договору купівлі-продажу, згідно з яким вона відчужила автомобіль марки «Mitsubishi».

Суд, вивчивши доводи клопотання про арешт майна, заслухавши пояснення потерпілої та її представника, думку прокурора, обвинуваченої та її захисника, дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Приписами ч. 6 ст. 170 КПК визначено, що арешт накладається на майно обвинуваченого, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, зазначеної у цивільному позові (ч. 8 ст. 170 КПК).

Копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30 вересня 2024 року

№ 397113247 підтверджено, що ОСОБА_3 належить частка права власності

на буд. № 109.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 серпня

2024 року клопотання представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про арешт майна задоволено частково і накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi», зі встановленням заборони на його відчуження, а в накладенні арешту на частку

буд. № 109 відмовлено.

Згідно з листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області від 26 вересня 2024 року № 31/3/108аз-4657 транспортний засіб марки «Mitsubishi» моделі «Colt», 2005 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1 ) 27 серпня 2024 року перереєстровано з ОСОБА_3 на ОСОБА_9 (укладання договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси).

За змістом ч. 3 ст. 93 КПК потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК протягом кримінального провадження потерпілий має право подавати докази суду.

Приписами ч. 1 ст. 173 КПК передбачено, що суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить про те, що обов`язок доказування підставності та необхідності накладення арешту на майно покладається на особу, яка звернулася до суду із відповідним клопотанням.

У поданому до суду клопотанні представник потерпілої ОСОБА_7 посилається на те, що заявлений нею захід забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на частку буд. № 109 є співмірним із розміром моральної та майнової шкоди, яка заявлена у цивільному позові, однак жодним чином не обгрунтовує та не доводить доказами ці обставини. Самі по собі посилання представника потерпілої на неможливість проведення оцінки для визначення дійсної вартості цього майна не звільняє її від обов`язку доведення переконливості обставин, на які вони покликаються, як на підставу заявлених вимог. У цьому контексті слід зауважити, що представник потерпілої, маючи у володінні вихідні дані про місце розташування зазначеного будинку, його загальну та житлову площу, не позбавлена можливості представити суду дані про середню ринкову вартість схожого майна у теперішній час. Водночас, суд враховує і те, що ухвалою від 27 серпня 2024 року вже було вирішено питання щодо арешту частки буд. № 109 та відмовлено у задоволенні клопотання представника потерпілої в цій частині, а також накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi» (з метою забезпечення цивільного позову). Та обставина, що 27 серпня 2024 року обвинувачена відчужила цей транспортний засіб на користь іншої особи, з огляду на твердження представника потерпілої про намір оспорювання договору купівлі-продажу в судовому порядку, свідчить про передчасність повторно заявленого ними клопотання про арешт майна на частку буд. № 109 та закладає ризик порушення принципу співмірності розміру шкоди, зазначеної у цивільному позові, із загальною вартістю майна, яке належить арештувати. Не спромоглася представник потерпілої під час розгляду клопотання вказати й передбачену законом підставу для звернення судового рішення до негайного виконання.

Отже, в задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про арешт майна слід відмовити.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 372, 376 КПК, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про арешт майна.

Дата та час оголошення повного тексту ухвали: 11 жовтня 2024 року об 11 год.

30 хв.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Суддя: ОСОБА_1