ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2631/24 Справа № 202/8302/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подані на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених за ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строком на 60 днів, тобто до 14 вересня 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень 00 коп. та продовження строку дії обов`язків за раніше обраним запобіжним заходом у вигляді застави щодо обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_6 строком на два місяці, а саме до 16 вересня 2024 року,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000327 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_12 , як організатор, спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , як співвиконавцями, упродовж 2022-2023 років, під приводом продажу мобільних телефонів у соціальній мережі «Інстаграм» заволоділи майном шляхом обману, а саме грошовими коштами потерплих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ..

Умисні дії ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, організованою групою.

Під час судового засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених за ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строком на 60 днів, тобто до 14 вересня 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень 00 коп.. Цим же рішенням суду продовжено строк дії обов`язків за раніше обраним запобіжним заходом у вигляді застави щодо обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_12 строком на два місяці, а саме до 16 вересня 2024 року.

Суд, задовольняючи клопотання прокурора, посилається на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав та доцільність продовження відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Враховуючи положення ч.3 ст.183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , наявності вищезазначених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає за можливе визначити відносно кожного окремо заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень, що забезпечить виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

З метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, суд вважав за доцільне продовжити на два місяці строк дії обов`язків по раніше обраному запобіжному заходу у вигляді застави відносно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 із покладенням на останніх обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку.

Захисниця ОСОБА_8 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 Подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_37 відмовити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваній ухвалі є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, прийняті без з`ясування всіх обставин справи.

Так, захисниця посилається на порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального законодавства України та міжнародного права з огляду не забезпечення належної участі представника обвинуваченого ОСОБА_12 під час судового розгляду справи.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів вжиття судом заходів щодо належного повідомлення як самого ОСОБА_12 так і його захисника про підготовче судове засідання, а також відомостей про вручення останнім судових повісток. За таких обставин сторона захисту вважає, що дії судді ОСОБА_38 фактично призвели до порушення прав обвинуваченого ОСОБА_6 на ефективний судовий захист.

Захисник ОСОБА_39 , яка прибула у судове засідання Індустріально районного суду м. Дніпропетровська та здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_12 не заявила суду клопотання про надання їй часу, достатнього для конфіденційного спілкування із ОСОБА_12 , для ознайомлення з клопотанням прокурора, для узгодження спільної із клієнтом позиції, в результаті чого не виконала свій професійний обов?язок щодо належного захисту обвинуваченого ОСОБА_12 ..

Крім того, суд, продовжуючи дію раніше обраного щодо ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляду застави та призначаючи обов`язок утримуватися від спілкування з будь-якою особою фактично вийшов за межі своїх повноважень та перебрав на себе функцію обвинувачення, оскільки слідчим суддею ухвалою від 23.04.2024 року на ОСОБА_12 не покладався такий обов`язок.

Більше того, із поданого суду клопотання вбачається, що прокурор не просить покласти на ОСОБА_6 додатковий обов?язок - утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.

Захисниця ОСОБА_8 , у інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою обрати щодо її підзахисної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі висновку про доцільність тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_9 просить про зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави до 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400,00 грн..

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисниця також посилається на порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального законодавства України та міжнародного права з огляду не забезпечення належної участі представника обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду справи.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів вжиття судом заходів щодо належного повідомлення як самої ОСОБА_9 так і її захисника про підготовче судове засідання, а також відомостей про вручення останнім судових повісток. За таких обставин сторона захисту вважає, що дії судді ОСОБА_38 фактично призвели до порушення прав обвинуваченої ОСОБА_9 на ефективний судовий захист.

Захисник ОСОБА_39 , яка прибула у судове засідання Індустріально районного суду м. Дніпропетровська та здійснювала захист обвинуваченої ОСОБА_9 не заявила суду клопотання про надання їй часу, достатнього для конфіденційного спілкування із ОСОБА_9 , для ознайомлення з клопотанням прокурора, для узгодження спільної із клієнтом позиції, в результаті чого не виконала свій професійний обов?язок щодо належного захисту обвинуваченої ОСОБА_9 ..

Крім того, суд, Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2024 року у справі №202/8302/24 клопотання прокурора задоволено та обвинуваченій ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. В той же час, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2024 року, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.07.2024 року, підозрюваній ОСОБА_9 було визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн. Ні клопотання прокурора, ні зміст оскаржуваної ухвали суду не містить відомостей про те, що стало підставою для збільшення ОСОБА_9 розміру застави, тобто фактично погіршення її становища.

Звертає увагу, що з плином часу у зв`язку зі зміною обставин, що враховувались при визначенні первинного розміру застави, та тривалим невнесенням застави, визначеної ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави має підлягати зміні шляхом її зменшення.

Звертає увагу й те, що протягом досудового розслідування кримінального провадження сторона обвинувачення вказувала слідчим суддям, що існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а після направлення обвинувального акту до суду до ризиків, передбачених пунктами 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, додався ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 цього Кодексу - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа обвинувачується.

Захисник ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою обрати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що судовий розгляд клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу не був справедливим, що підтверджується оскаржуваною ухвалою, яка за змістом не відповідає вимогам пунктів 2, 3 та 4 ч.1 ст.196 КПК України, оскільки її мотивувальна частина не містить відомостей про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що суд вважає за можливе відповідно до ч.3 ст.183 КПК України визначити відносно обвинуваченого ОСОБА_9 заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн. В той же час, в резолютивній частині ухвали розмір застави визначено у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. Оскаржувана ухвала містить і інші грубі протиріччя, що свідчить про її формальність та необґрунтованість.

Відповідно до клопотання прокурора, ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання; незаконно впливати на потерпілого і свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Однак, сторона захисту вважає, що дані ризики не знаходять свого об`єктивного підтвердження.

Таким чином, саме заборона залишати житло в період часу з 22.00 до 06.00 години, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов?язків та виключить можливість у нього переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час апеляційного розгляду справи:

- обвинувачений ОСОБА_12 та захисниця ОСОБА_8 підтримали доводи поданих апеляційних скарг у повному обсязі та просили про їх задоволення;

- захисник ОСОБА_7 підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі та просив про їх задоволення;

- прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до зали судових засідань не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисників про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_9 під вартою, а також продовження строку обов`язків за раніше обраним запобіжним заходом у вигляді застави щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинувачених від суду, можливого здійснення впливу на свідків в межах цього ж кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 інкриміноване кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років, а тому, розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання останніх винуватими у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, обвинувачені можуть переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як додаткову обставину в підтвердження продовження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на застосуванні якого наполягають захисники.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинувачених на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку будь-кого з обвинувачених останні можуть змінити свої покази, чим ввести суд в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд справи триває, свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 можуть здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинувачених вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачені не мають постійного доходу та матеріалами справи не встановлено наявність у них міцних соціальних зв`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги захисників в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_9 апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачені без будь-яких перешкод зможуть вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків у межах даного кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_9 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості доведені не були.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу щодо кожного з обвинувачений у даному кримінальному провадженні.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застави, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження таких запобіжних заходів, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про осіб обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг захисників в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених за ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строком на 60 днів, тобто до 14 вересня 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень 00 коп. та продовження строку дії обов`язків за раніше обраним запобіжним заходом у вигляді застави щодо обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_6 строком на два місяці, а саме до 16 вересня 2024 року - залишити без змін, а апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4