УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/14747/23

Провадження № 1-кп/522/2961/24

22 жовтня 2024 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000913, відомості про яке внесено 23.09.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Сміла, Черкаської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000913, відомості про яке внесено 23.09.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі наданого суду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000913.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 заперечував проти призначення судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000913, та подав клопотання про його повернення прокурору мотивуючи клопотання тим, що 27 червня 2024 року Верховним судом України в цьому провадженні Постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні подання голови Одеського апеляційного суду про направлення кримінального провадження до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів. Захисник зазначає, що мотивувальна частина згаданої ухвали містить юридичний аналіз обвинувачення і, зокрема, висновки, в яких фактично констатує, що формулювання обвинувачення ОСОБА_5 за статтею 191 КК України не вкладається в диспозицію застосованої норми кримінального закону. А саме, касаційний суд роз`яснив, що: «Склад злочину, передбачений ст. 191 КК, визначений законодавцем як матеріальний і вважається закінченим за ознакою «привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем» з моменту вилучення винною особою чужого майна й отримання нею можливості розпоряджатися ним як власним», а тому захисник зазначає, що за таких умов, фактичні обставини подій не відповідають конструкції кримінального правопорушення, передбаченого статтею 191 КК України, відповідно до якої винна особа має фактичну можливість присвоїти, розтратити або заволодіти майном, коли воно ще є для неї чужим, і реалізує свій намір завдяки наявності доступу до майна або наявності службових повноважень щодо розпорядження майном. Нічого подібного фабула обвинувачення ОСОБА_5 не містить. Крім того, захисник зазначає, що обвинувальний акт не відповідає положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому наявні внутрішні суперечності між викладом фактичних обставин кримінального правопорушення і формулюванням обвинувачення. Також захисник зазначає, що діяння, яке органом досудового розслідування інкриміновано ОСОБА_5 та кваліфіковано за ч.5 ст.191 КК України не відповідає диспозиції норми кримінального закону та також неконкретним є обвинувачення, яке кваліфіковане їй за ч.1 ст.366 КК України та таке, що не відповідає диспозиції норми кримінального закону, що на його думку свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, що тягне за собою його повернення прокурору.

Обвинувачена ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримала думку свого захисника.

Представник потерпілого ОСОБА_7 , який був повідомлений про дату, час та місце розгляду обвинувального акту належним чином подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Сторони кримінального провадження не заперечували проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності представника потерпілого.

Вивчивши обвинувальний акт та вислухавши думки учасників судового провадження, а саме прокурора, який заперечував щодо повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він відповідає вимогам ст.291 КПК України, обвинувачену та її захисника, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Отже, відповідно до п. 3 ч. 3ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам до змісту та форми передбаченим уст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України.

Отже, відповідно до п. 3 ч. 3ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам до змісту та форми передбаченим уст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Зокрема, на стадії підготовчого судового засідання суд перевіряє обвинувальний акт на відповідність вимогам ст. 291 КПК України. Вказана стаття містить конкретний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та не підлягає розширеному тлумаченню.

У цьому зв`язку, слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 4ст. 291 КПК України стороні обвинувачення забороняється надання суду до початку судового розгляду інших документів ніж обвинувальний акт та додатки до нього.

Таким чином, суд не може виходити за межі предмету розгляду у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдаватися до дослідження обставин кримінального провадження, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду.

Статтею 315 КПК України визначені ті питання, які вирішує суд з метою підготовки до судового розгляду. Зокрема: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Як вбачається зі змісту п. 5 ч. 2ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Так, аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Окрім того, суд враховує те, що відповідно до ч.2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Крім того, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_5 не викликає сумнівів.

При цьому, на стадії підготовчого судового засідання суд не вправі вдаватись до оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це є прерогативою наступної стадії судового розгляду, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішення.

Отже, на переконання суду, обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, оскільки за змістом п. 5 ч. 2ст. 291 КПК України всі необхідні реквізити обвинувального акту, направленого до суду у цьому кримінальному провадженні, зазначені у його тексті прокурором, який затверджував зазначений акт, включаючи, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення за нормами КК України та формулювання самого обвинувачення. У реєстрі матеріалів до обвинувального акта прокурором викладено рух та сутність вчинених на стадії досудового розслідування слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту для усунення недоліків з підстав невірної кваліфікації, та невідповідності викладу фактичних обставин кримінального правопорушення формулюванню обвинувачення, задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів сторони захисту щодо роз`яснень касаційного суду про склад злочину, передбаченому ст.191 КК України по вказаному кримінальному провадженні, то слід зазначити, що Верховним судом вирішувалось питання щодо підсудності вказаного обвинувального акут, а не відповідності його вимогам КПК України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000913, у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, який здійснювати у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси за участю прокурора, представника потерпілого, захисника та обвинувачену о 12 год. 30 хв. 30 жовтня 2024 року.

Клопотань щодо колегіального розгляду вказаного обвинувального акту сторонами кримінального провадження не заявлено, у зв`язку з чим судовий розгляд проводити суддею одноособово.

Крім того, клопотань щодо необхідності складання досудової доповіді учасниками судового провадження не заявлялось, у зв`язку з чим суд вважає за можливе не постановляти рішення про зобов`язання представника персоналу органу пробації щодо складання досудової доповіді у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.314-316,372-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені № 0000913,відомості про яке внесено 23.09.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000913,відомості про яке внесено 23.09.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України о 12 годині 30 хвилин 30 жовтня 2024 року.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводити у відкритому судовому засіданні одноособово суддею.

В судове засідання викликати прокурора, представника потерпілого, захисника та обвинувачену.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1

22.10.2024