ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/243/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 липня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді застави.

Застосовано до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят), зобов`язавши ОСОБА_7 внести вказану суму протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали, або забезпечити внесення іншою фізичною чи юридичною особою визначеної суми коштів у національній грошовій одиниці на наступний депозитний рахунок: ТУ ДСА України в Тернопільській області код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_7 у справі №607/15408/24, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2024.

Покладено на ОСОБА_7 строком до 23 год. 59 хв. 02.09.2024 року, обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою з визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із Тернопільської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками, спеціалістами, експертами залучених у кримінальному провадженні № 0000179 від 23.10.2023;

- здати на зберігання до органів ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що в разі невнесення застави ним (або заставодавцями), до нього може бути застосований інший, більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що відповідно до частини восьмої статті 182 КПК у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, старший слідчий в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , звернувся із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді застави, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що саме цей запобіжний захід може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати.

Свої доводи аргументує тим, що у судовому засіданні слідчим та прокурором не було надано жодних реальних доказів, що б підтверджували наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, що всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, слідчим суддею враховано не було.

Зазначає, що підозра є необґрунтованою, так як досудове розслідування щодо ОСОБА_7 розпочате під час перебування його у відпустці і він жодним чином не міг виконувати свої службові обов`язки та завадити незаконній порубці, адже не перебував на роботі.

Вказує, що судом не враховано майновий стан підозрюваного, а тому визначений розмір застави є завідомо непомірним для нього.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою та просить відмовити у задоволенні апеляції захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, що в силу вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Так, предметом дослідження, аналізу та оцінки слідчим суддею було надані органом досудового розслідування докази, які містяться у даних висновку експерта №СЕ-19/120-24/4270-ФХЕД від 30.04.2024 року; висновку експерта №СЕ-19/120-24/4274-ФХЕД від 06.05.2024 року; висновку експерта №СЕ-19/120-24/4272-ФХЕД від 01.05.2024 року; висновку експерта №СЕ-19/120-24/4278-ФХЕД від 09.05.2024 року; наказі №14-к від 30.12.2022 року; договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.01.2023 року; посадовій інструкції лісничого від 02.01.2023 року.

05 липня 2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри через те, що відомості до ЄРДР були внесені 23 жовтня 2023 року, а саме у період перебування останнього у відпустці, що свідчить про непричетність його до інкримінованого злочину, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, сторона захисту вказує на те, що ОСОБА_7 перебував у відпустці та на лікарняному сукупно з 06 березня 2023 року по 31 жовтня 2023 року, а отже у цей період він не міг бути задіяний під час здійснення вирубки дерев і на це також вказують лісорубні квитки.

Однак, як вбачається з матеріалів провадження та змісту пред`явленої ОСОБА_7 підозри, останньому інкримінується те, що він лісничий Скалатського лісництва Філії, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, під час виконання своїх службових обов`язків, перебуваючи на робочому місці на території Скалатського лісництва Філії, достовірно знаючи свої права та обов`язки, маючи об`єктивну можливість виконувати їх, через несумлінне ставлення до них, в порушення Положення про державну лісову охорону, Посадової інструкції лісничого Скалатського лісництва, положень Лісового кодексу, не забезпечив перевірку стану охорони лісу на предмет виявлення таких порушень на території кварталу 39 виділ 7 площею 3,9 га, кварталу 43 виділ 5 площею 3,8 га, кварталу 43 виділ 3 площею 3, 7 га, кварталу 32 виділ 4 площею 5 га, кварталу 24 виділ 1 площею 4, 0 га Скалатського лісництва Філії та їх фіксуванню, не здійснив заходів щодо попередження, виявлення фактів порушень лісового господарства, незаконної рубки дерев, не вжив заходів щодо виявлення лісопорушників та притягнення їх до відповідальності, не склав актів (протоколів) про лісопорушення на ввіреній йому території вказаних кварталів, внаслідок чого спричинено екологічного збитку (шкоди, завданої довкіллю (лісу)) на загальну суму 3735134,89 грн., що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками. Вчинення зазначеного правопорушення ОСОБА_7 інкримінується у період з 26 квітня 2023 року по 06 березня 2024 року.

Отже, період вчинення кримінального правопорушення, який інкримінується ОСОБА_7 охоплює й час, коли останній не перебував у відпустці чи на лікарняному.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав вважати недоведеною обставиною, передбачену п.1 ч.1 ст.194 КПК України.

Крім того, слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді застави та прокурор при розгляді клопотання вказували окрім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, на існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, експерта у цьому кримінальному провадженні та можливість перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 182 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення досудового розслідування кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді застави, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення тим, що саме цей запобіжний захід є достатнім та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та попередить ризики, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя правильно врахував наявні ризики і відомості про особу ОСОБА_7 , який, не перебуваючи під вартою, з`являвся на виклики органу досудового розслідування для проведення слідчих дій та до суду, відсутність доказів ухилення останнього від явки до органів досудового розслідування та суду, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вік, репутацію, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також наявність постійного місця проживання і прийняв вірне рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу вигляді застави.

Крім того, з матеріалів провадження слідує, що слідчий суддя визначив розмір застави, відповідно до ст.182 КПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За змістом частин четвертої, п`ятої ст.182 КПК України:

- розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- у кожному конкретному випадку розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи відомості щодо зазначених обставин, які встановлені в ході судового розгляду, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір застави в межах, встановлених п.1 ч.5 ст.182 КПК України, здатний забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а отже слідчий суддя вірно визначив її розмір.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Надаючи оцінку доводам захисника, апеляційний суд враховує фактичні обставини злочину, що спричинив тяжкі наслідки, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , суму заподіяних державі збитків та доводам відносно визначеної слідчим суддею застави, колегія суддів зауважує, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Аналіз приписів кримінального процесуального закону, судової практики та практики ЄСПЛ свідчить про те, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення.

Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги наведене і те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, враховуючи при цьому об`єктивні обставини кримінального правопорушення і встановлені в судовому засіданні дані про особу підозрюваного та обсяг встановлених у даному випадку ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на останнього відповідних обов`язків у разі її внесення, буде достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам у вказаному провадженні.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Отже, з огляду на вище викладене, враховуючи, що апеляційна скарга захисника не містить вказівки на конкретні і підтверджені доказами обставини, які би обґрунтовували твердження про незаконність ухвали слідчого судді, яку просять скасувати, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не підлягають до задоволення.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 липня 2024 року без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді