Справа № 362/3389/24
Провадження № 1-кп/362/476/24
ВИРОК

Іменем України

18.07.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000317 від 08.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, українця, громадянина України, що має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.08.2015 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 12 днів позбавлення волі, звільнений умовно-достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 6 місяців; 15.02.2019 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 6 місяців; 27.04.2021 Васильківським міськайронним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнений умовно достроково, невідбутий строк покарання 2 роки; 07.02.2024 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено, встановлено іспитовий строк терміном 3 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в середині вересня 2023 року (більш точної дати та часу не встановлено) прийшов до місця проживання раніше знайомого йому ОСОБА_4 та повідомив останнього, що має бензиновий генератор однофазний марки «Grand» моделі «БГО-3300» чорного кольору з блакитними деталями, який цього ж дня викрав з будинку АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_4 вирішив допомогти останньому збути викрадене майно.

Так, цього ж вечора ОСОБА_4 , маючи умисел на заздалегідь не обіцяне отримання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи мету особистого збагачення, разом з ОСОБА_5 прийшли до будинку АДРЕСА_2 , навпроти якого ОСОБА_5 попередньо заховав бензиновий генератор однофазний марки «Grand» моделі «БГО-3300» чорного кольору з блакитними деталями, у кущах, прикривши гіллям та листям. ОСОБА_4 погрузив вищевказаний генератор на саморобну дерев`яну «тачку» на колесах, яку останній попередньо взяв з собою.

У подальшому ОСОБА_4 збув майно, завідомо для нього здобуте злочинним шляхом, а саме: бензиновий генератор однофазний марки «Grand» моделі «БГО-3300» чорного кольору з блакитними деталями, вартістю 8595,00 грн. ОСОБА_6 , за що отримав грошові кошти в розмірі 5000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе у пред`явленому обвинуваченні за ст. 198 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно продав генератор, який перед тим викрав ОСОБА_5 .

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, визнанням своєї вини.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 198 КК України як заздалегідь не обіцяне отримання та збут майна, одержаного кримінально протиправним шляхом.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю), особу обвинуваченого, а саме: раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується негативно, не одруженого, однак зі слів проживає цивільним шлюбом з жінкою та бере участь в утриманні її двох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, думку прокурора, обвинуваченого.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ст. 198 КК України, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У висновку об`єднаної палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26523/17, провадження № 51-3600 кмо 20) йдеться про те, що до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 07.02.2024 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк терміном на 3 роки.

Відповідно до вироку у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, тобто покарання, яке підлягає реальному відбуванню.

Таким чином, оскільки стосовно ОСОБА_4 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2024 було застосоване звільнення від відбування покарання, однак до постановлення даного вироку він вчинив інший злочин, за який він засуджується до покарання, що належить відбувати реально, тому застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок відносно ОСОБА_4 повинен виконуватися самостійно.

Судові витрати, пов`язані із залученням експерта відсутні.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 374, 381-382 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2024 щодо ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1