КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2024 задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 12.09.2024 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, продовжити відносно підозрюваного строк тримання під вартою, із визначенням застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що слідчий суддя не обгрунтував висновок про неможливість визначення підозрюваному застави як альтернативного запобіжного заходу. Підозрюваний має можливість внести заставу у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, та на переконання апелянта, вказана застава здатна бути

____________________________________________________________________________________

Справа № 761/29346/24 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5723/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

гарантією сумлінної поведінки ОСОБА_6 .

Крім того, апелянт зазначав, що судове засідання по розгляду клопотання проведено за відсутності захисника підозрюваного, який не в повній мірі розумів, що в даному засіданні вирішується питання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що є порушенням права на захист останнього.

Також апелянт посилався на відсутність доказів існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та просив врахувати щире каяття підозрюваного і часткове відшкодування ним завданого збитку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 в режимі відеоконференцзв`язку із ДУ "Київський слідчий ізолятор", та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, СУ ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000743 від 23.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 23.06.2024, приблизно о 21 год 20 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», р.н. НОМЕР_1 , рухався в межах другої (крайньої лівої) смуги проїзної частини вулиці Данила Щербаківського у м. Києві, зі сторони вул. Стеценка в напрямку вул. Салютна, зі швидкістю 84... 108 км/год, яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, позначеного пішохідними світлофорами та дорожньою розміткою 1.14.1 «пішохідний перехід».

В цей же час, пішохід ОСОБА_11 перетинав проїзну частину вулиці Данила Щербаківського по вказаному регульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно руху автомобіля «ToyotaLand Cruiser», рухаючись на забороняючий рух сигнал світлофору.

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, унаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

24.06.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2024 щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.08.2024 включно.

02.08.2024 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого,з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

02.08.2024 за дорученням прокурора Київської міської прокуратури підозрюваному, його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування

12.08.2024 слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 на 30 днів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 12.09.2024 включно.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, є обґрунтованою.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_6 строку тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно виконати вимоги ст. 290, 291 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер, суспільну небезпечність та наслідки злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами та даними про конкретні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, є особою пенсійного віку, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованого йому злочину за ч. 3 ст. 286-1 КК України, зміст підозри та вимоги п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_12 проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання та дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

При цьому, посилання апелянта на те, що підозрюваний щиро кається, визнає свою винуватість та вживає заходів, спрямованих на відшкодування моральної шкоди потерпілій, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не обгрунтував свій висновок про неможливість визначення підозрюваному розміру застави, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стала загибель людини, беручи до уваги положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про відсутність у даному випадку достатніх підстав для визначення підозрюваному розміру застави одночасно із продовженням строку тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про порушення права на захист підозрюваного під час розгляду клопотання слідчим суддею, з підстав розгляду такого клопотання у відсутності захисника, ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

Як убачається із даних журналу судового засідання від 12.08.2024, підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою зазначив про можливість розгляду клопотання у відсутності його захисника, який не прибув у судове засідання. При цьому, підозрюваному неодноразово було роз`яснено право на залучення захисника для здійснення його захисту за призначенням з центру безоплатної вторинної правової допомоги, однак ОСОБА_6 не виявив наміру скористатися таким право та просив продовжувати розгляд клопотання без участі захисника.

При цьому, як убачається із наявних у матеріалах справи розписок, підозрюваному ОСОБА_6 09.08.2024 було вручено копію клопотання про продовження строку тримання під вартою із додатками, та під час судового розгляду 12.08.2024 вручено пам`ятку про права та обов`язки підозрюваного, про що свідчать особисті підписи ОСОБА_6 на вказаних розписках.

За таких обставин, матеріали справи не містять та захисником не надано відомостей на підтвердження вказаних ним доводів про те, що ОСОБА_6 не в повній мірі розумів, що предметом судового розгляду 12.08.2024 є питання про продовження йому строку тримання під вартою.

З урахуванням вказаних обставин, за відсутності у кримінальному провадженні обставин, визначених ст. 52 КПК України, які передбачають обов`язкову участь захисника, а також за відсутності клопотань підозрюваного про відкладення судового розгляду для забезпечення участі захисника у судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання слідчого у відсутності захисника.

Відтак, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3