ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1595/24 Справа № 204/7473/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000262 від 12 березня 2024 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Російській Федерації, громадянин Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 2 статті 146, частиною 3 статті 357 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 та продовжено стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 вересня 2024 року, без визначення розміру застави.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК.

Слідчий суддя зазначив, що прокурором, слідчим доведено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК, підозрюваний відповідно, намагаючись уникнути покарання може переховуватись від органів досудового розслідування або суду та може незаконно впливати на свідків та підозрюваних у вказаному кримінальному проваджені. Запобігти вище зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання слідчого та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, про який просили підозрюваний та його захисники, на думку слідчого судді, є недоцільним, та не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такий ризик прокурором не доведений і не знайшов свого підтвердження під час судового засідання.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя не визначив розмір застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та постановити нову, якою задовольнити клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що слідчий суддя залишив поза увагою доводи сторони захисту, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можна шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Посилається на необґрунтованість висновків слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Обґрунтування ризиків захисник вважає стандартним і формальним зі сторони обвинувачення, не підтверджується належними доказами, а висновки слідчого судді є абстрактними, а також не відображать реальність таких ризиків. Так ризик переховування ґрунтується переважно на тяжкості інкримінованих злочинів, ризик знищення речей та документів відсутній, оскільки такі докази вже зібрані обвинуваченням, а поклавши на ОСОБА_7 обов`язок у вигляді заборони спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, ризик незаконного впливу буде нівельовано.

Суд не взяв до уваги важливі обставини, що позитивно характеризують ОСОБА_7 і свідчать про відсутність з його боку дій щодо спротиву поліції або спроб переховуватись чи ухилятись від органу досудового розслідування та суду.

Також захисник вказує на погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 і він потребує оперативного втручання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не виконані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами клопотання.

Щодо вмотивованості судового рішення про продовження тримання підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 196, 370 КПК щодо обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, а висновки слідчого судді про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою та неможливості запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються доказами, долученими до клопотання слідчого.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 акцентовано увагу на наступному.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).

В апеляційні скарзі захисник посилається, як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема на невідповідність оскарженої ухвали вказаним вимогам процесуального закону щодо його умотивованості і такі доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими, що в даному випадку є однією з підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК, як ключова обставина для застосування та продовження строку запобіжного заходу, була предметом судового контролю під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і висновки в цій частині, викладені в ухвалі слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були предметом апеляційного перегляду за результатом якого постановлено ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня та 29 травня 2024 року. Крім того, обґрунтованість підозри фактично не оскаржується в апеляційній скарзі захисника.

Перевіривши матеріали, долучені до клопотання слідчого, видно, що наразі відсутні обставини, які спростовують висновки слідчого судді та апеляційного суду про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 і додаткових матеріалів на спростування таких висновків стороною захисту не надано, а органом досудового розслідування не здобуто.

Щодо доведеності ризиків та неможливості їх застосування, шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів.

За змістом ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження строків тримання під вартою слідчий суддя обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, вчиненого групою осіб, пов`язаного із застосуванням насильства, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що існує ризик переховування від суду та слідства та незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, тобто про наявність ризиків, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про недоведеність ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки такий ризик прокурором не доведений і відсутнє будь-яке обґрунтування даного ризику в клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) у випадках, коли національні суди продовжували тримання заявника під вартою, посилаючись в основному на тяжкість обвинувачень та використовуючи шаблонні формулювання, навіть не розглядаючи конкретних фактів або можливості застосування альтернативних запобіжних заходів (див., наприклад рішення у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), пп. 80-81; та рішення у справі «Третьяков проти України» (Tretyakov v. Ukraine), заява № 16698/05, п. 59, від 29 вересня 2011 року).

У справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, заява № 17283/02, п.п. 59-60, ЄСПЛ повторює, що, вирішуючи питання про те, чи було дотримано пункт 3 статті 5 Конвенції, необхідно розглянути й оцінити обґрунтованість підстав, які переконали судові органи у справі, що її розглядає Суд, ухвалювати рішення із суттєвим відхиленням від принципу забезпечення поваги до особистої свободи та від презумпції невинуватості, що має місце при будь-якому ув`язненні особи без засудження її судом (див. рішення у справі "Стогмюллер проти Австрії" (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року, п. 4, серія A, N 9).

Суд зазначає, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, та ОСОБА_12 проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу "Іловецький проти Польщі" (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року). Жодних таких підстав у справі, що розглядається, суди не зазначили. Крім того, національні суди жодного разу не розглядали можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, і органи влади, посилаючись головним чином на серйозність пред`явлених заявнику обвинувачень, продовжували тримання заявника під вартою на підставах, які не можна вважати "відповідними і достатніми".

З клопотання сторони обвинувачення та ухвали слідчого судді слідує, що висновки про наявність ризику переховування ОСОБА_7 переважно ґрунтуються на твердженні про тяжкість інкримінованих йому злочинів.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з існуванням такого ризику, який обумовлений, зокрема відомостями про особу підозрюваного, який є громадянином Російської Федерації, у зв`язку з чим ризик переховування та ймовірного виїзду за кордон України. Однак даному ризику можна запобігти шляхом покладення на нього обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

При оцінці вагомості даного ризику та ймовірності його настання, апеляційний суд також зважає на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання на території м. Дніпро, де проживає разом з батьком та сестрою ОСОБА_13 . Стороною обвинувачення не надані відомості щодо перетину кордону України останнім та їх кількості, на підставі чого можна було б дійти висновку про ймовірність такого перетину.

Стосовно ризику, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд доходить висновку про його існування, але з урахуванням часу протягом, якого триває досудове розслідування, він зменшився. При цьому, апеляційний суд зауважує, що з плином досудового розслідування інтенсивність ризиків знижується, враховуючи перебіг та тривалість досудового розслідування, а також впливу раніше застосованого запобіжного заходу до підозрюваної особи.

Так ОСОБА_7 перебуває під вартою з 22 березня 2024 року, тобто понад пів року і протягом цього часу орган досудового розслідування мав достатньо часу для збору доказів у кримінальному провадженні, враховуючи, що останньому інкриміновано кримінальне правопорушення, яке хоча і кваліфікується за трьома статтями КК, проте складається з одного епізоду щодо потерпілого ОСОБА_14 .

Про незначний рівень існування такого ризику та відсутність реальних підстав вважати, що ОСОБА_7 може шляхом погроз або іншими незаконними способами впливати на потерпілого або свідків, свідчить і відсутність зі сторони обвинувачення проведення допитів цих осіб в порядку ст. 225 КПК. За змістом даної норми у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб.

Крім того як слідує з матеріалів, долучених до клопотання, свідки та потерпілий допитані в даному провадженні в березні та квітні 2024 року.

В обґрунтування необхідності продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий наводить в клопотанні наступні твердження: В ході досудового розслідування, під час огляду мобільного телефону ОСОБА_15 виявлено відео про примушування ОСОБА_16 до виплати боргу у сумі 10300 доларів США, які останній отримав у грудні 2023 року під розписку у ОСОБА_17 для придбання автомобіля йому з Америки.

За вказаним фактом (за заявою потерпілого ОСОБА_16 ) внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000353 від 03.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України. До вказаного кримінального правопорушення причетні ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19

26.03.2024 проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_20 у якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця правої вушної раковини, що спричинені не менш як від одного удару тупого предмету, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

За фактом примушування до виконання цивільно-правових зобов?язань потерпілого ОСОБА_16 та спричинення йому тілесних ушкоджень призначено судово-медичну експертизу, до проведення якої залучені експерти КЗ «Дніпропетровського обласного бюро СМЕ» ДОР» Департаменту охорони здоров?я Дніпропетровської ОДА.

01.08.2024 процесуальним керівником у кримінальному провадженні винесено постанову про об?єднання матеріалів досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 12.03.2024, № 0000353 від 03.04.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 355 КК.

На питання апеляційного суду до прокурора чи повідомлено ОСОБА_7 про підозру за даним фактом, прокурор відповів, що не повідомлено. На питання суду чи є ОСОБА_7 фігурантом за даним фактом, прокурор також повідомив, що останній не фігурує у провадженні, де потерпілим є ОСОБА_16 .

За таких обставин, посилання слідчого на інші розслідуванні факти у кримінальному провадженні № 0000262, по яким ОСОБА_7 не повідомлено про підозру та по яким відсутні відомості, що він хоча б є фігурантом за даними фактами, не можуть бути розцінені апеляційним судом, як належне обґрунтування необхідності продовження строку тримання останнього під вартою і має ознаки маніпулювання.

Стосовно неможливості закінчити досудове розслідування до закінчення строку дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою.

Як зазначено вище, за змістом ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити, зокрема виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК).

В клопотанні про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, сторона обвинувачення наводить обставини, які, за їх твердженням, перешкоджають закінчення досудового розслідування у кримінальному проваджені, це необхідність здійснити процесуальні і слідчі (розшукові) дії, складність кримінального провадження, кількість підозрюваних осіб, захисників, необхідність проведення значного обсягу процесуальних дій, повно і ефективно дослідити усі обставини кримінального правопорушення.

Для закінчення досудового розслідування у кримінальному проваджені необхідно виконати наступне:

- отримати висновок експерта призначеної 02.07.2024 року судово-медичної експертизи, щодо встановлення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 ;

- отримати висновок експерта призначеної 02.07.2024 року судово-медичної експертизи, щодо встановлення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_21 ;

- з урахуванням отриманих результатів експертиз надати належну правову кваліфікацію діям ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та інших співучасників злочинів за фактом примушування до виконання цивільно-правових зобов?язань потерпілого ОСОБА_16 ;

- скласти та вручити ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , повідомлення про нову підозру;

- додатково допитати підозрюваних у кримінальному провадженні;

- отримати розсекреченні ухвали слідчого судді Дніпровського апеляційного суду щодо проведення негласних слідчих розшукових дій;

- скласти та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування,

- виконати інші слідчі та розшукові дії, потреба в проведенні яких може виникнути під час досудового розслідування.

Аналізуючи вищезазначені обставини, апеляційний суд зазначає, що епізод злочинної діяльності стосовно ОСОБА_16 . ОСОБА_7 не інкримінований, за поясненнями прокурора в судовому засіданні висновок експерта призначеної 02.07.2024 року судово-медичної експертизи, щодо встановлення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 стороною обвинувачення вже отриманий, за змістом повідомленої підозри ОСОБА_7 інкримінується один епізод. Стороною обвинувачення не обґрунтовано, яким чином ОСОБА_7 , перебуваючи не під вартою зможе перешкодити прокурору: надати належну правову кваліфікацію діям ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та інших співучасників злочинів за фактом примушування до виконання цивільно-правових зобов?язань потерпілого ОСОБА_16 ; скласти та вручити ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , повідомлення про нову підозру; додатково допитати підозрюваних у кримінальному провадженні; отримати розсекреченні ухвали слідчого судді Дніпровського апеляційного суду щодо проведення негласних слідчих розшукових дій; скласти та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Стосовно допиту підозрюваних, то апеляційний суд зауважує, що це право підозрюваного давати або відмовитись від дачі показань, як і право захисту на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тому такі твердження не можуть бути підставою для продовження строку тримання підозрюваного під вартою (див. п. 68, 69 рішення ЄСПЛ у справі «Луценко проти України» від 19 листопада 2012 року, заява № 6492/11).

Таким чином, стороною обвинувачення не наведено переконливого обґрунтування щодо наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, як підстави для продовження строку тримання під вартою (п. 2 ч. 3 ст. 199 КПК), що не отримало належної правової оцінки слідчим суддею під час ухвалення судового рішення.

Щодо можливості запобігання встановленим ризикам, шляхом застосування альтернативних запобіжних заходів.

Відповідно до установленої практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК апеляційний суд, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, враховує міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність постійного місця проживання, відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тривалий час перебуває під вартою, доходить висновку, що для нівелювання встановлених ризиків у виді переховування від правосуддя та незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, буде достатньо застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи і дозволить контролювати поведінку підозрюваного, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та забезпечити ефективність досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України», № 40107/02, § 80, рішення від 10 лютого 2011 року, Суд зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У наведеному вище рішенні Конституційного Суду України акцентовано увагу на тому, що серед наведених видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).

До матеріалів справи долучена заява сестри ОСОБА_7 - ОСОБА_13 про надання згоди на застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 та долучені правовстановлюючі документи на житло за вказаною адресою, яке і належить ОСОБА_13 .

Таким чином, апеляційний суд враховує всі зазначені вище обставини та виснує, що для запобігання встановленим ризикам і для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буле достатнім застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді та не отримали належної правової оцінки, що потягло необґрунтованість його висновку про необхідність продовження застосування стосовно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Питання неможливості застосування у даній справі іншого, альтернативного запобіжного заходу належним чином не розглянуто слідчим суддею та не наведено переконливих мотивів, чому у даному випадку неможливо застосувати менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, враховуючи тривалий строк перебування останнього під вартою і забезпеченні можливості органу досудового розслідування зібрати першочергові докази у кримінальному провадженні. При обранні виду запобіжного заходу слідчий суддя обмежився посиланням на п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК та загальним формулюванням, що запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим відповідні доводи захисників є обґрунтованими.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КПК, інших рішень ЄСПЛ, посилання на медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_7 (відповідь на які надані в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року, провадження № 11-сс/803/1115/24), тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на які захисники акцентували увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177-178, 183, 199, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 2 статті 146, частиною 3 статті 357 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000262 від 12.03.2024, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 вересня 2024 року.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, а саме:

- цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого або прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності прямувати до укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого або прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими підозрюваними у цьому кримінальному проводженні.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з-під варти негайно.

Копію ухвали направити для виконання до Держаної установи Солонянська виправна колонія (№ 21).

Копію ухвали для виконання направити органу національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4