УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 ,підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000605 від 01.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказує, що 31 серпня 2024 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин, у темну пору доби, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Renault Mеgаn», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполучення «Київ Чоп» зі сторони м. Київ в напрямку м. Львів, перебуваючи на

362 км + 600 м вказаної автодороги, що проходить в межах с. Молодаво Друге Дубенського району Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, порушуючи пункти 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, та маючи об`єктивну можливість виявити їх на проїзній частині і вжити заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину зліва на право в межах нерегульованого пішохідного переходу.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав травми несумісні з життям, від яких загинув на місці події.

Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а також вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що в разі наближення до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, водій транспортного засобу повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

01.09.2024 о 00 год. 10 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та план-схемою до нього, згідно яких встановлено, що відповідно до виявленої слідової інформації, на 362 км + 600 м автодороги «Київ Чоп», на нерегульованому пішохідному переході в межах с. Молодаво Друге Дубенського району Рівненської області, відбувся наїзд автомобілем на пішохода, який рухався в напрямку м. Львів;

- речовими доказами, вилученими з місця пригоди: автомобіль марки «Renault Mеgаn», реєстраційний номер НОМЕР_1 з наявними на ньому механічними пошкодженнями, що свідчать про його учась в дорожньо транспортній пригоді;

-показами свідка ОСОБА_8 , який був безпосереднім очевидцем вказаної дорожньо транспортної пригоди, та підтверджує той факт, що наїзд на ОСОБА_7 відбувся в межах нерегульованого пішохідного переходу;

-відеозаписом дорожньо транспортної пригоди, яким зафіксовано момент наїзду автомобіля «Renault Mеgаn», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 , траєкторія руху, та темп останнього.

-іншими доказами, зібраними у ході досудового розслідування.

На цьому етапі досудового розслідування кримінального провадження, до встановлення судом фактичної істини у ньому, сукупність зазначених матеріалів є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, сформованих в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у рішенні від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», якою відзначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; а також позиції у рішенні від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», якою відзначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Покликаючись на викладені обставини, враховуючи положення ст. 178 КПК України, слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КК України та достатність підстав про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий повністю підтримали клопотання щодо обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на відсутність та необґрунтованість заявлених ризиків та просять застосувати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження при розгляді клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного ОСОБА_4 та дослідивши представлені матеріали клопотання, які не містять в собі даних які б доводили обставини, що свідчили про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує прокурор та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя приходить до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000605 від 01.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

У рамках даного кримінального провадження, за вищевказаних обставин, 01.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Однак на думку слідчого судді, прокурором в судовому засіданні не обґрунтовано наявність в діях та поведінці ОСОБА_4 достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно Постанови N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Основними аргументами тримання під вартою із клопотання слідчого слідує, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від слідства та суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Взятті під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну повенінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи єж можливість обмежитися у даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного захлду.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, що викладено у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України».

Під час розгляду клопотання прокурором та слідчим не надано жодних документів які б, підтверджували твердження того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

В судовому засіданні також встановлено, що підозрюваний раніше не судимий, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, де проживає разом із батьками та молодшою сестрою, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, що свідчить про його місці соціальні зв`язки, окрім того підозрюваний має ряд захворювань: ожиріння 2 ступеня, вегетосудинну дистонію по змішаному типу, дисметаболічну кардіопатію, що обумовлює потребу дотримуватися графіку відпочинку, харчування та потребує лікування, щиро розкаюється у скоєному та тісно співпрацює з органом досудового розслідування на встановлення істини у даному кримінальному провадженні.

Про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, визначеному у клопотанні слідчого, прокурором при його розгляді не доведено.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, слідчий суддя вважає, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, щодо підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 193-194, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов"язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- цілодобово не відлучатися із свого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ,;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії ухвали та покладених обов`язків до 01.11.2024.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя підпис

Ухвала _________________________________ набрала законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

Копію засвідчено: _______________________________