ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/2465/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/875/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Митрофанівка Куп`янського району Харківської області, громадянку України, з вищою освітою, заміжню, офіційно не працевлаштовану, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 13 років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюються з 20.03.2023 року та зараховано їй в відбуття покарання термін тримання її під вартою із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Цим вироком встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на всій території України введено воєнний стан. Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України по теперішній час. Після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини території України представниками збройних сил та інших державних органів російської федерації, було створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації, зокрема на території Куп`янського району Харківської області.

До моменту початку військової агресії російської федерації проти України ОСОБА_7 перебувала на посаді головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, архітектури та власності Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області. Після незаконного вторгнення на територію України збройних сил російської федерації та окупації території Куп`янського району Харківської області, тобто після 24.02.2022 року, у громадянки України ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

З цією метою, у липні 2022 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи на території сел.Дворічна Куп`янського району Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раніше виниклий протиправний умисел, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території України, а саме посаду: «Исполняющей обязанности заместителя начальника территориального управления - начальника отдела ЖКХ Двуречанского территориального управления Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» в окупаційній адміністрації держави-агресора.

З 06 липня 2022 року до 09 вересня 2022 року (більш точний час встановити не виявилось можливим), ОСОБА_7 , перебуваючи на вказаній посаді у приміщенні адміністративної будівлі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, розташованої за адресою: вул.Слобожанська, 8, сел.Дворічна Куп`янського району Харківської області, виконувала рішення керівництва окупаційної адміністрації на території сел. Дворічна Куп`янського району Харківської області, приймала участь у нарадах керівництва окупаційної влади у м. Куп`янську Харківської області, направляла приписи в установи та організації, створені окупаційною владою на території сел.Дворічна з вимогою підготовити потреби в пально-мастильних матеріалах, техніці, приймала участь у складі комісії так званого «Двуречанского территориального управления Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» та підписувала акт про передачу автомобіля в оперативне управління комунального закладу, здійснювала інші дії згідно зі своїми функціональними обов`язками, перебуваючи на посаді в незаконно створеному окупаційному органі влади.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_7 подані апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі, з урахуванням доповнених апеляційних доводів, обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 року і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачена посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому засіданні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вона виходила на роботу у зв`язку з погрозами окупаційної адміністрації, на неї здійснював психологічний тиск на неї, що підтвердили в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки сторони захисту ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких суд безпідставно не взяв до уваги.

Обвинувачена також зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку неповному викладені показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та не надав повної і обґрунтованої оцінки цим показанням свідків.

Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки після проголошення останнього слова та видалення до нарадчої кімнати безпідставно 07.12.2023 року постановив ухвалу про відновлення судового розгляду, чим було порушено вимоги ст.ст.364, 365 КПК України. Також судом першої інстанції, як зазначає обвинувачена, не надано часу останній для підготовки до нового обвинувачення, яке двічі було незаконно змінено.

Крім того, обвинувачена в своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновок почеркознавчої експертизи №27 від 14.04.2023 року є недопустимим доказом, оскільки експертом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та цей висновок є неповним, оскільки під час експертного дослідження не було надано оцінки усім наданим об`єктам та фактично досліджено лише один підпис у групі під назвою Документ №2 «Предписание», а також один підпис у групі під назвою Документ №5 «Журнал прихода и ухода работников т.№1». Апелянт також вказує, що слідчим було порушено її право на захист, оскільки ним не повідомлялися які конкретні підписи слідчий мав намір надати на експертизу.

Окрім цього, обвинувачена зазначає, що органом досудового розслідування незаконно було долучено до матеріалів цього кримінального провадження документи, що надані свідком ОСОБА_20 , що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просила дослідити протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 07.03.2023 року, яке, з урахуванням думки прокурора та захисника, було задоволено колегією суддів та цей документ досліджено під час апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримала апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.5 ст.111-1 КК України, а саме добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, колегія суддів виходить із правової позиції, висловленій в постанові Верховного суду від 10.09.2020 року у справі № 555/2067/18.

Зокрема, колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з 06.07.2022 року до 09.09.2022 року, більш точний час встановити не виявилось можливим, обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на вказаній посаді у приміщенні адміністративної будівлі Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, розташованої за адресою: вул.Слобожанська, 8, сел.Дворічна Куп`янського району Харківської області, виконувала рішення керівництва окупаційної адміністрації на території сел. Дворічна Куп`янського району Харківської області, приймала участь у нарадах керівництва окупаційної влади у м. Куп`янську Харківської області, направляла приписи в установи та організації, створені окупаційною владою на території сел.Дворічна з вимогою підготовити потреби в пально-мастильних матеріалах, техніці, приймала участь у складі комісії так званого «Двуречанского территориального управления Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» та підписувала акт про передачу автомобіля в оперативне управління комунального закладу, здійснювала інші дії згідно зі своїми функціональними обов`язками, перебуваючи на посаді в незаконно створеному окупаційному органі влади.

Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст. 111-1 КК України, відповідно до статей 39 і 40 КК України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченої, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення і обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 .

Зокрема, свідок ОСОБА_9 пояснив під час свого допиту в суді першої інстанції, що його дружина ОСОБА_7 вийшла на роботу в ЖКГ, так як вона залишилася одна в районі, яка знала цю роботу. ОСОБА_7 їздила на нараду із ОСОБА_23 . Свідок пояснив, що він з ОСОБА_7 не виїжджали з Двурічної, він працював в швидкій допомозі, може й була можливість виїхати, однак у них були хворі батьки.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_20 пояснила, що після деокупації під час прибирання в кабінетах на 2 поверсі були знайдені документи, в тому числі ОСОБА_24 приходу на роботу. Ці документи були передані СБУ в ході допиту. Свідок бачила прізвище ОСОБА_7 в цих документах. Бачила розпорядження за підписом ОСОБА_23 , в якому ОСОБА_7 була зазначена виконавцем.

Свідок ОСОБА_14 надавав в суді першої інстанції показання про те, що до створення окупаційною адміністрацією органу, в відділі ЖКХ працював начальник, який виїхав до Харкова, а ОСОБА_7 зайняла його посаду. Свідок працював в територіальному центрі по обслуговуванню малозабезпечених осіб та до нього на роботу надходив електронний лист, де ОСОБА_7 була зазначена виконавцем та в якому запитувалося про потреби центру в паливно-мастильних матеріалах. Свідок приходив до кабінету ОСОБА_7 і приносив їй інформацію на запит. Свідок також бачив, що до ОСОБА_7 приходили інші представники державних та комунальних установ. Також свідок зазначив, люди мали можливість відмовитися від роботи в новостворених окупаційних органах та була можливість виїхати з Дворічної, але це було утруднено.

Свідок ОСОБА_16 пояснила в суді першої інстанції, що під час окупації смт.Дворічна ОСОБА_7 працювала начальником ЖКГ при окупаційній адміністрації. Свідок, як бухгалтер КП «Дворічна», здавала їй звіти та іншу інформацію. ОСОБА_7 перебувала в кабінеті одна. ОСОБА_7 запитувала інформацію про штатний розклад, потреби в бензині, після чого їм надавали бензин. Документи писали на ім`я ОСОБА_25 , а надавали їх ОСОБА_7 30.08.2022 року свідок звільнилася з роботи і залишилася проживати в смт.Дворічна.

Свідок ОСОБА_21 повідомила суду першої інстанції, що на окупованій території смт.Дворічна вона перебувала до 17.09.2022 року і працювала секретарем в комунальному підприємстві. До неї надходили листи, з яких їй стало відомо про посаду ОСОБА_7 - заступник начальника новоствореного органу в смт.Дворічна. В листах, які надходили, ОСОБА_7 була зазначена виконавцем. Свідок відносила документи ОСОБА_7 в її особистий кабінет, де вона перебувала одна. Також вона бачила ОСОБА_7 , коли та в складі керівництва новоствореного органу в смт.Дворічна проводили нараду на підприємстві. Зазначила, що певні особи відмовлялися співпрацювати з окупаційною адміністрацією і виїжджали із Дворічної.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що під час окупації смт.Дворічна ОСОБА_7 працювала в.о.начальника ЖКГ при окупаційній адміністрації. Свідок та ОСОБА_26 були у її підпорядкуванні, про що свідку сказала ОСОБА_23 . В ОСОБА_27 проводилися наради, туди ОСОБА_7 їздила разом із ОСОБА_23 . Свідку не відомо про те, що ОСОБА_7 змушували працювати на окупаційний орган.

Свідок ОСОБА_17 повідомив суду першої інстанції, що під час окупації ОСОБА_7 ходила на роботу, їй свідок надавав інформацію по житлово-комунальному господарству. Свідок бачила лист за підписом ОСОБА_23 , в якому ОСОБА_7 була зазначена виконавцем. Запитували потреби на наступний опалювальний період. Була в кабінеті ОСОБА_7 , приїздила заповнювати документи для нового штатного розпису. Свідку не відомо, щоб ОСОБА_7 примушували працювати.

Під час свого допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 повідомила, що під час роботи Двурічанського управління Куп`янської військової адміністрації ОСОБА_7 перебувала на посаді начальника відділу ЖКГ, разом з нею в цьому відділі працювали ОСОБА_28 та Голова ОСОБА_29 . ОСОБА_7 підпорядковувалася ОСОБА_23 . ОСОБА_7 їздила на наради до Куп`янська. Завданням ОСОБА_7 був благоустрій населеного пункту, забезпечення паливно мастильними матеріалами. Свідок працювала спеціалістом сектору документообігу та була підпорядкована ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_22 повідомив суду першої інстанції, що він працював водієм в селищній раді. Під час окупації ОСОБА_7 була заступником ОСОБА_23 , яка давала їй розпорядження. Свідок за вказівкою ОСОБА_25 возив ОСОБА_7 4-5 разів на автомобілі влітку 2022 року в адміністрацію до м.Купянськ. ОСОБА_7 ходила до адміністрації окупаційної влади.

Вищезазначені свідки у цьому кримінальному провадженні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки надавали завідомо неправдиві показання та мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вони мають намір обмовити обвинуваченого.

Будь-яких доказів про те, що свідки не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинуваченою та її захисником суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання свідків.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати свідкам питання, у тому числі з метою підтвердження версії щодо примусу ОСОБА_7 до працевлаштування у незаконно новоствореному органі - «Двуречанского территориального управления Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» на посаду «Исполняющей обязанности заместителя начальника территориального управления - начальника отдела ЖКХ» під час тимчасової окупації АДРЕСА_1 , тобто для відстоювання своєї позиції стосовно невинуватості обвинуваченої.

Обвинуваченою та її захисниками не надано суду доказів, які б свідчили про особисту зацікавленість вищезазначених свідків у розгляді цього кримінального провадження, оскільки ці свідки ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненим ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.5 ст.111-1 КК України, попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідки мають намір оговорювати обвинувачену немає.

Доводи сторони захисту щодо невірного викладення показань свідків та неповноти їх викладення у вироку не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно звукозаписів судових засідань, що містяться на технічному носії, який був витребуваний судом апеляційної інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено істотної неповноти чи розбіжностей щодо повідомлених свідками суттєвих обставин з тими показаннями, які відображені в мотивувальній частині вироку.

При цьому, колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів ОСОБА_7 про те, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтверджують її невинуватість в пред`явленому обвинуваченні, оскільки зазначені свідки безпосередньо під час свого допиту в суді першої інстанції не зазначали, що до обвинуваченої застосувалося фізичне чи психологічне насилля з боку представників окупаційної влади або військовослужбовців держави-агресора з метою примуси її до зайняття посади начальника відділу ЖКГ у незаконно новоствореному органі.

Крім того, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, повідомляли в суді першої інстанції, що вони особисто знали про те, що ОСОБА_7 працювала на посаді начальника чи заступником начальника відділу ЖКГ при окупаційній адміністрації, а тому апеляційна скарга обвинуваченої про те, що показання зазначених вище свідків не доводять її вину за пред`явленим обвинуваченням, на думку колегії суддів, - є суб`єктивними та безпідставними.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що показання свідків, попереджених про кримінальну відповідальність і безпосередньо допитаних під час судового розгляду, є стабільними протягом усього розгляду і узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості, що містяться у:

- протоколі огляду документів від 08.03.2023 року, згідно якого ОСОБА_20 під час її допиту у якості свідка надала документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк., які були оглянуті і долучені до матеріалів цього кримінального провадження;

- постанові від 08.03.2023 року про визнання та приєднання предметів як речових доказів, якою документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк. були приєднані до матеріалів кримінального провадження. В постанові зазначено, що речові докази - документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк. зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- документі - листі «И.о. главного специалиста отдела образования Двуречанского территориального управления» на адресу «И.о.заместителя Двуречанского территориального управления ВГА администрации Купянского района Харьковской области ОСОБА_30 » про сприяння викачування каналізаційної ями;

- документах під назвою - «Телефонограма», підписаними « ОСОБА_31 », на адресу юридичних осіб і відділів, про надання в відділ ЖКГ плану заходів по організації підготовки господарського комплексу і об`єктів соціальної інфраструктури в осінньо-зимовий період 2022-2023 р.р., про підготовку щомісячної потреби в «ГСМ», та інше;

- документах під назвою - « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про необхідність провести прибирання території, які виписані «Начальником ЖКХ Двуречанского территориального управления ОСОБА_30 »;

- документі під назвою - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якому маються підписи «Начальник отдела ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

- документі під назвою - «Акт приема-передачи автомобиля» від 01.08.2022 року, який підписаний « ОСОБА_32 » як «и.о. заместителя начальника территориального управления - начальника отдела жилищно-комунального хозяйства»;

- документах за підписом «И.о. начальника Двуречанского территориального управления ВГА Купянского района Харьковской области ОСОБА_33 », в яких зазначено - « ОСОБА_34 , И.о. заместителя начальника территориального управления - начальник отдела жилищно-комунального хозяйства»;

- документі під назвою - « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в якому мається підпис «И.о.начальника управления ОСОБА_35 ». В даному штатному розписі зазначено про наявність «Отдела жилищно-комунального хозяйства» і про посаду «Заместитель начальника территориального управления- начальник отдела жилищно-комунального хозяйства»;

- документі під назвою - « ІНФОРМАЦІЯ_6 », в якому мається підпис «И.о.начальника управления ОСОБА_35 ». В даній структурі зазначено про наявність «Отдела жилищно-комунального хозяйства» і про посаду «Заместитель начальника территориального управления- начальник отдела жилищно-комунального хозяйства»;

- документі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 , Двуречанское территориальное управление Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области»», в якому мається відмітка про прибуття на робоче місце ОСОБА_7 у період з 11.08.2022 року по 07.09.2022 року (окрім запису в стовпчику «15.08.2022 17.00»);

- протоколі від 23.03.2023 року отримання зразків підписку ОСОБА_7 , які були використані про проведенні почеркознавчої експертизи;

- висновку почеркознавчої експертизи №27 від 14.04.2023 року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_7 в документах: на трьох листах «Телефонограма 04.07.2022», на 14 аркушах «Предписание», у « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в «Акт приема-передачи автомобиля» від «01 августа 2022 року», у « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на 4 аркушах, тобто відмітка про прибуття на робоче місце у період з 11.08.2022 року по 07.09.2022 року (окрім запису в стовпчику «15.08.2022 17.00»), виконаний саме ОСОБА_7 .

Отже, з вищенаведених показань свідків та письмових доказів об`єктивно вбачається, що ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду «Исполняющей обязанности заместителя начальника территориального управления - начальника отдела ІНФОРМАЦІЯ_8 в незаконно утвореному окупаційному владою органі, створеного на тимчасово окупованій території АДРЕСА_1 .

Більш того, відомості цих письмових доказів повністю узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , наданих ними в суді першої інстанції, про те, що ОСОБА_7 займала посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади.

При цьому, відсутність наказів про призначення ОСОБА_7 на посаду «Исполняющей обязанности заместителя начальника территориального управления - начальника отдела ЖКХ Двуречанского территориального управления Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», її функціональних обов`язків, в даному конкретному випадку, не спростовує винуватість ОСОБА_7 , за наявності інших зібраних у справі доказів, в їх сукупності, та, враховуючи, що вказані відомості велись саме окупаційною владою та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.

Крім того,доводи обвинуваченої та її захисника щодо наявності психологічного тиску з боку представників держави-агресора та окупаційної влади, а також побоювання за своє життя та життя членів своєї родини, колегія суддів суд оцінює критично, оскільки на підтвердження вказаних тверджень в матеріалах справи відсутні будь-які докази. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після деокупації смт.Дворічна жодних заяв щодо вчинення злочину щодо неї чи членів його родини від обвинуваченої не надходило, будь-яких доказів подання нею заяви відповідним органам щодо вчинення відносно неї злочинів з боку представників окупаційної влади також не надходило

На думку колегії суддів, доказів, які б дійсно свідчили про вчинення відносно обвинуваченої дій, передбачених ст.ст.39-40 КК України, надано не було ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду.

Твердження обвинуваченої про те, що органом досудового розслідування в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону було долучено до матеріалів цього кримінального провадження речові докази - документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк., на переконання колегії суддів, - є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно відомостей протоколу огляду документів від 08.03.2023 року, під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було допитана свідок ОСОБА_20 , яка під час свого допиту надала на ознайомлення та долучення до матеріалів кримінального провадження документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк., які були оглянуті під час проведення цієї слідчої дії (арк.9-16 т.2).

Постановою т.в.о. начальника відділення №1 СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_36 від 08.03.2023 року документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк. були приєднані до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів. В постанові зазначено, що речові докази - документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк. визначено зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_20 під час свого допиту в суді першої інстанції пояснила, що після деокупації під час прибирання в кабінетах на 2 поверсі були знайдені документи, в тому числі ОСОБА_24 приходу на роботу. Ці документи були передані СБУ в ході допиту.

Крім того, під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту було досліджено протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 07.03.2023 року, з якого вбачається, що після деокупації смт Двурічної у січні 2023 року вона прибирала в кабінетах сільської ради, в одному з яких знайшла документи щодо діяльності щодо ЖКГ в період окупації, частина з яких була підписана ОСОБА_7 та ОСОБА_37 . Зазначені документи вона добровільно передала співробітникам СБУ (арк.187-190 т.3).

Натомість, враховуючи вимоги ч.4 ст.95 КПК України, колегія суддів не може брати до уваги відомості протоколу допиту свідка ОСОБА_20 від 07.03.2023 року.

За таких обставин, враховуючи показання свідка ОСОБА_20 , яка безпосередньо допитана в суді першої інстанції, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, та наявність вищезазначених протоколу огляду документів від 08.03.2023 року і постанови слідчого від 08.03.2023 року, колегія суддів дійшла висновку, що речові докази документи на 117 аркушах та журнал «Прихода и ухода работников» на 74 арк. були приєднані до матеріалів цього кримінального провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а тому суд першої інстанції вірно послався на ці докази сторони обвинувачення в обґрунтування вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, що містяться в його постанові від 07.09.2023 у справі № 357/14369/17, згідно яких прокурор не зобов`язаний долучати під час судового розгляду всі зібрані під час досудового розслідування докази. Сторона обвинувачення має право на власний розсуд визначати обсяг доказів, необхідних і достатніх для доведення винуватості особи в інкримінованому злочині та притягнення її до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів також враховує, що сторона захисту не надала відомостей про те, що обвинуваченій та її захиснику, який здійснював захист під час досудового розслідування і судового розгляду, не відкривалися вищезазначені письмові докази в порядку ст.290 КПК України.

Отже, твердження сторони захисту про те, що прокурор не залучив до матеріалів судового провадження усі докази, що надані свідком ОСОБА_20 під час досудового розслідування, на переконання колегії суддів, не свідчать про допущення судом першої інстанції істотних вимог кримінального провадження або фальсифікації матеріалів цього кримінального провадження.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що почеркознавча експертиза №27 від 14.04.2023 року є недопустимим доказом з тієї підстави, що експертом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та цей висновок є неповним, оскільки під час експертного дослідження не було надано оцінки усім наданим об`єктам та фактично досліджено лише один підпис у групі під назвою Документ №2 «Предписание», а також один підпис у групі під назвою Документ №5 «Журнал прихода и ухода работников т.№1», колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з відомостей судового провадження, постановою про відібрання експериментальних зразків підпису від 22.03.2023 року, на підставі ст.ст.36, 110, 245 КПК України, постановлено відібрати від ОСОБА_7 добровільні зразки її підпису для проведення експертизи (арк.131-132 т.2).

Згідно відомостей протоколу отримання зразків для експертизи від 23.03.2023 року, під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 роз`яснені її процесуальні права та вона добровільно надала на десяти аркушах, які долучені до протоколу. Будь-яких зауважень від ОСОБА_7 та її захисника не надходило. Тобто, цей протокол повністю відповідає вимогам ст.ст.40, 104, 223, 242, 245 КПК України (арк.137-148 т.2).

Постановою т.в.о. начальника відділення №1 СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_36 від 25.03.2023 року призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Управління СБУ в Харківській області. Окрім цього, дозволено експерту корегування поставлених питань, згідно ч.3 ст.101, ч.3 ст.102 КПК України, для більш ретельного проведення обстеження та надання відповідного висновку, залишаючи за експертом право надання клопотань стосовно проведення експертизи. Для дослідження екперту надано матеріали кримінального провадження №0000038 від 10.01.2023 року в 1 томі, у яких, зокрема, містяться три листи телефонограми від 04.07.2022 року, чотири аркуші «предписание», реєстр виданих «предписаний» по Дворічанському територіальному управлінні на трьох аркушах; акт прийому-передачі автомобіля на одному аркуші, журнал «прихода и ухода работников» на чотирьох аркушах та протокол відібрання зразків почерку у підозрюваної ОСОБА_7 на дванадцяти аркушах (арк.149-151 т.2).

Висновком почеркознавчої експертизи №27 від 14.04.2023 року (арк.153-157 т.2) встановлено, що підпис від імені ОСОБА_7 в документах: на трьох листах «Телефонограма 04.07.2022», на 14 аркушах «Предписание», у « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в «Акт приема-передачи автомобиля» від «01 августа 2022 року», у «Журнал прихода и ухода работников т.№1» на 4 аркушах, тобто відмітка про прибуття на робоче місце у період з 11.08.2022 року по 07.09.2022 року (окрім запису в стовпчику «15.08.2022 17.00»), виконаний саме ОСОБА_7 .

Цим висновком також встановлено, що підписи від імені ОСОБА_7 в «Журнал прихода и ухода работников т.№1» на 4 аркушах, тобто відмітка про прибуття на робоче місце у період з 11.08.2022 року по 07.09.2022 року в стовпчику «15.08. 17.00» виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Належить також зазначити, що зі змісту висновку почеркознавчої експертизи №27 від 14.04.2023 року, а саме з її дослідницької частини, вбачається, що експертом досліджені усі надані їй документи, що були необхідні при проведенні експертизи та зазначені в постанові т.в.о. начальника відділення №1 СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_36 від 25.03.2023 року (арк.153-155 т.2), у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої в цій частині є необґрунтованою.

При цьому, експерт ОСОБА_38 , яка провадила експертизу №27 від 14.04.2023 року, була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України та відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків за ст.385 КК України.

Крім того, за змістом п. 15 ч. 1 ст. 7, частин 1-3 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Виходячи із законодавчих норм, обвинувачений та його захисник наділені можливістю активно реалізувати свої права, в тому числі, заявити клопотання про виклик в судове засідання експерта для його допиту з метою роз`яснення висновків та про проведення повторної експертизи за наявності обґрунтованих підстав.

Проте, з матеріалів судового провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції сторона захисту не порушувало питання про допит експерта ОСОБА_38 або призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Відповідних клопотань не надходило від сторони захисту і під час апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи обвинуваченої про те, що не повідомлення слідчим їй про те, які саме документи з її підписами будуть направлені на експертне дослідження, будь-яким чином не спростовують висновки експертизи №27 від 14.04.2023 року та свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Отже, судово-почеркознавчу експертизу було призначено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме на підставі постанови слідчого,екпертом належним чином аргументовані свої висновки, які ґрунтуються на ретельному дослідженні представлених матеріалів, висновки містять відповіді на усі поставлені питання та обґрунтовані дослідницькою частиною, а тому колегія суддів дійшла висновку, що доводи сторони захисту про те, що експерт самостійно здійснював збирання матеріалів для проведення експертизи - є необґрунтованими та безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 111-1 КК України, оскільки у вироку суду першої інстанції в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце та спосіб вчинення злочину.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції стороною захисту не надано будь-яких належних доказів на підтвердження їх версії щодо застосовування до ОСОБА_7 заходів фізичного та/або психічного примусу у період окупації смт.Дворічна Куп`янського району Харківської області, внаслідок чого остання виконувала покладені окупаційною владою обов`язки незаконно новоствореного органу.

Тобто, апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_7 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в її діях складу злочину, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, а тому на переконання колегії суддів, така позиція апелянта пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Отже, версія та доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_7 про незгоду з оскаржуваним вироком в частині визнанням її винної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченої у інкримінованому їй злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції об`єктивно встановлено, що ОСОБА_7 мала фізичну можливість не працювати у незаконному органі окупаційної влади, але використовувала займану посаду в своїх цілях.

При цьому, колегія суддів зазначає, що, як встановлено під час судового розгляду в суді першої безпосередньо з показань вищезазначених свідків та при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, обвинувачена ОСОБА_7 мала можливість вільно пересуватися у АДРЕСА_1 , їздила на роботу, приймала участь у нарадах підприємства, запитували потреби на наступний опалювальний період, запитувала інформацію про штатний розклад, а також ходила до адміністрації окупаційної влади.

Колегія суддів також бере до уваги, що свідок ОСОБА_9 пояснив в суді першої інстанції, що не виїжджали разом з дружиною ОСОБА_7 з Двурічної, тому що у них були хворі батьки, але це було можливо, хоча і важко.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що як свідок ОСОБА_9 , так і інші свідки сторони захисту, повідомили в суді першої інстанції про те, що вони не були безпосереднім очевидцями, як ОСОБА_7 спілкувалися з певними обома з боку окупаційної влади та військовими, оскільки ця подія відбувалася на вулиці та вони перебували у дворі, перебуваючи за забором. При цьому, свідки сторони захисту чули лише певні фрагменти бесіди, тобто, разом не були з обвинуваченою та безпосередньо не чули погрози в бік ОСОБА_7 щодо зайняття відповідної посади в певному органі, що незаконно створений окупаційною владою.

Крім того, обвинуваченою та її захисниками не надано суду першої та апеляційної інстанції будь-яких доказів, які могли підтвердити версію сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не могла виїхати з смт Двурічної та до останньої застосовувався психічний та фізичний примус і вона не мала можливості відмовитися від зайняття посади начальника ЖКГ у незаконно новоствореному органі окупаційної влади.

Таким чином, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

При цьому, відсутність наказів про призначення ОСОБА_7 на посаду «Исполняющей обязанности заместителя начальника территориального управления - начальника отдела ЖКХ Двуречанского территориального управления Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», її функціональних обов`язків, з урахуванням наявності інших зібраних у справі доказів, в їх сукупності, враховуючи, що вказані відомості велись саме окупаційною владою та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, на переконання колегії суддів, в даному конкретному випадку, не спростовує висновки суду першої інстанції щодо винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.111-1 КК України, що наведені в оскаржуваному обвинувальному вирок.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону через те, що відновив судовий розгляд після проведення судових дебатів, надання ОСОБА_7 останнього слова та видалення до нарадчої кімнати, а також порушення її процесуального права на ознайомлення з новим обвинуваченням, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд першої інстанції, який після виступу сторін у судових дебатах та надання обвинуваченій можливості звернутися до суду з останнім словом, видалився до нарадчої кімнати, але прийняв рішення повернутися до з`ясування обставин та перевірки їх доказами, що, на переконання колегії суддів, узгоджувалося з положеннями ч.5 ст.364, ч.4 ст. 365 КПК України, відповідно до яких якщо обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за своєю ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, після завершення яких відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надає останнє слово обвинуваченому.

Колегія суддів зазначає, що в судовому засіданні від 05.12.2024 року під час проведення судових дебатів обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник, окрім іншого, пояснювали, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження версії сторони обвинувачення щодо її призначення на посаду начальника відділу ЖКГ, оскільки вона виконували лише вказівки, які їй надходили. Під час останнього слова обвинувачена ухвалити законний та справедливий вирок у цьому кримінальному провадження.

При цьому, як вбачається з первинного формулювання обвинувачення та фактичних обставин кримінального правопорушення, що містяться в обвинувальному акті від 25.04.2023 року, в ньому було зазначено, що Наказом так званого «и.о. начальника Двуречанского территориального управления военно-гражданской администриаціии Купянского района Харьковской области» ОСОБА_7 була призначена на посаду та в якості активного учасника працювала на посаді, яка повязана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративноо-господарських функцій у окупаційній адміністрації держави-агресора, створеній на тимчасово окупованій території (арк.3-8 т.1).

В своїй ухвалі від 07.12.2023 року суд першої інстанції зазначив, що під час перебування по даному кримінальному провадженню в нарадчій кімнаті, до якої суд вийшов 05.12.2023 року для ухвалення вироку по даній справі, було встановлено, що ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення на даний час неможливе без поновлення з`ясування обставин справи, пов`язаних з призначення на посаду, заняттям посади, викладених в обвинувальному акті, та перевірки їх доказами (арк.64-65 т.3).

Крім того, як вбачається з відомостей аудіо- та відеозапису судового засідання від 07.12.2023 року та журналу цього судового засідання, головуючий суддя відновив судовий розгляд з метою з`ясування питань щодо призначення ОСОБА_7 на посаду, що зазначена в обвинувальному акті. При цьому, суд, окрім іншого, з`ясував у прокурора, чи мається в матеріалах кримінального провадження вищезазначений Наказ про призначення ОСОБА_7 на посаду, який зазначений в обвинувальному акті від 25.04.2023 року. На це питання головуючого судді прокурор відповів, що відповідного Наказу немає в матеріалах провадження, у зв`язку з чим заявив клопотання надати йому час для зміни обвинувачення в порядку ст.338 КПК України, яке було задоволено судом першої інстанції та судовий розгляд відкладено на 28.12.2023 року (арк.61-63, 206 т.3).

З матеріалів судового провадження також вбачається, що в судовому засідання від 28.12.2023 року прокурор оголосив змінене обвинувачення та надав суду і стороні захисту обвинувальний акт від 27.12.2023 року зі змінами, у зв`язку з чим суд першої інстанції відклав судовий розгляд на 11.01.2024 року для надання обвинуваченій та її захисника можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення (арк.70-79, 81 т.3).

В судовому засіданні від 11.01.2024 року, що зафіксоване на оптичний носій інформації та в журналі цього судового засідання (арк.96-98, 207 т.3), прокурор знову змінив пред`явлене обвинувачення та надав суду першої інстанції обвинувальний акт від 02.01.2024 року зі змінами. При цьому, прокурор роз`яснив, що у зміненому обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у добровільному зайнятті посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території України, а саме посаду: «Исполняющей обязанности заместителя начальника территориального управления - начальника отдела ІНФОРМАЦІЯ_8 » в окупаційній адміністрації держави-агресора.

При цьому, суд першої інстанції, у повній відповідності роз`яснив обвинуваченій, що вона буде захищатися від пред`явленого обвинувачення, що зазначений в обвинувальному акті зі змінами від 02.01.2024 року, тобто у повній відповідності до вимог ч.4 ст.338 КПК України.

Колегія суддів також враховує, що на запитання головуючого судді у цій справі про необхідність надання можливості підготуватися від нового обвинувачення захисник відповів, що обвинувальному акті зі змінами від 02.01.2024 року сторона захисту отримала ще 03.01.2024 року та сторона захисту узгодила свою процесуальну позицію, а тому додаткового часу на підготовку вони не потребують, про що надав суду відповідне письмове клопотання від 11.01.2024 року (арк.94 т.3), яке підписане захисником ОСОБА_39 та обвинуваченою ОСОБА_7 . Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 та прокурор також підтримали зазначене клопотання в судовому засіданні від 11.01.2024 року. У зв`язку з чим, судом ухвалено рішення щодо продовження судового розгляду та додаткового допиту обвинуваченої ОСОБА_7 . У цьому судовому засіданні також закінчено судовий розгляд, проведено судові дебати та надано обвинуваченій ОСОБА_7 останнє слово (арк.96-98, 207 т.3)

Положеннями ч. 5 ст. 364 КПК України передбачено, що якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Відповідно до ч.4 ст.365 КПК України, якщо обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за своєю ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, після завершення яких відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надає останнє слово обвинуваченому.

Водночас суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд першої інстанції, відновлюючи судовий розгляд, виходив із необхідності повного та об`єктивного дослідження всіх матеріалів кримінального провадження для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Після дослідження первинного обвинувачення в частині наявності Наказу так званого «и.о. начальника Двуречанского территориального управления военно-гражданской администриаціии Купянского района Харьковской области», прокурор заявив клопотання про відкладення судового розгляду для уточнення та зміни обвинувачення, яке задоволено судом першої інстанції. В подальшому прокурором надано обвинувальний акт від 27.12.2023 року та від 02.01.2024 року зі змінами, і формулювання нового обвинувачення з достатньою повнотою роз`яснено обвинуваченій, а також судом надавалася можливість ОСОБА_7 та її захиснику підгодовуватися до захисту проти нового обвинувачення. Крім того, в судовому засіданні від 11.01.2024 року, після роз`яснення судом обвинуваченій, що вона буде захищатися від нового обвинувачення, сторона захисту клопотала про продовження судового розгляду, після чого було повторно допитану обвинувачену, закінчено судовий розгляд, проведені судові дебати, надана ОСОБА_7 звернутися з останнім словом та суд видалився до нарадчої кімнати. Такі дії суду не суперечать вимогам процесуального закону, а тому доводи обвинуваченої ОСОБА_7 в цій частині, на переконання колегії суддів, є безпідставними та суб`єктивними.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченою в своїй апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які би переконливо свідчили про те, що такі процесуальні дії суду в цій справі призвели до істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі вимог ст.ст.364, 365 та 338 КПК України, які вплинули чи могли вплинути на законність і обґрунтованість судових рішень. Не зазначено цих обставин стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про незаконність оскарженого вироку колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

НОМЕР_1 ) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Колегія суддів розцінює не визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, як обраний засіб захисту від пред`явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.

Належить також зазначити, що ч.2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

З огляду на викладене, версія та доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_7 про незгоду з оскаржуваним вироком в частині визнанням її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, суперечливість та відсутність достовірних і допустимих доказів на підтвердження вини в інкримінованому їй злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції об`єктивно встановлено, що ОСОБА_7 мала фізичну можливість не працювати у незаконно створеному органі окупаційної влади, але їздила на роботу майже щодня та виконувала організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські функції у цьому органі, створеного на тимчасово окупованій території

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції також повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченої за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченої ОСОБА_7 ..

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судового рішення при перевірці цього кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий -

Судді: