Провадження №11-кп/801/962/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2024 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0000113 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 311 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2024, продовжено строк тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на шістдесят днів до 15.09.2024.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 порушується питання про скасування вказаної ухвали та постановленні нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що розгляд клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою відбувся з порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки клопотання прокурора було вручено захиснику одразу перед судовим засіданням, що унеможливило належну підготовку до його розгляду, крім того, клопотання не містить жодних додатків.

Окрім цього захисник зазначає, що жоден із наведених у клопотанні ризиків не знайшов свого підтвердження. Також вказує, що у клопотанні прокурора та у судовому рішенні не наведено достатніх аргументів неможливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 порушується питання про скасування вказаної ухвали та постановленні нової ухвали, якою клопотання прокурора задовольнити частково та застосувати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого.

Свої вимоги мотивує тим, що доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, немає. Судом при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_10 не враховано стан його здоров`я, а саме, обвинувачений прооперований у екстреному порядку та наразі потребує подальшого лікування, що в умовах тримання під вартою неможливе. Також просить звернути увагу на те, що його підзахисний є військовослужбовцем, має постійне місце проживання у місті Вінниці, одружений, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинувачених та їх захисників на підтримку своїх апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дотримався вимог кримінального процесуального закону та достатньо обґрунтував своє рішення.

Зокрема, суд врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у яких вони обвинувачуються, продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують обрані запобіжні заходи.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких умисних злочинів у сфері незаконного обігу особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинених у складі організованої злочинної групи, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, у них відсутні законні джерела доходів та міцні соціальні зв`язки.

Отже, з урахуванням особи обвинувачених та характеру інкримінованих злочинів, тяжкості покарання, що загрожують їм у разі доведення винуватості, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує їх тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених в умовах тримання під вартою за станом здоров`я немає.

Твердження захисника ОСОБА_8 про порушення права на захист обвинуваченого під час розгляду клопотання прокурора колегія суддів не приймає до уваги, оскільки недотримання строків вручення клопотання про продовження запобіжного заходу не свідчить про необґрунтованість судового рішення, оскільки для продовження тримання під вартою в даному випадку наявні достатні підстави.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання адвоката ОСОБА_8 на відсутність обґрунтування щодо неможливості застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Суд першої інстанції зважив на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, тому з огляду на положення викладені в ч. 4 ст. 183 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку не визначати обвинуваченому розмір застави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, даних про їх особи, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушуються питання в апеляційних скаргах, не встановлено, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4