Справа № 463/4189/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/932/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , в період часу з 09.03.2024 по 18.03.2024, більш точну дату не встановлено, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , в салоні автомобіля марки «Dacia» моделі «Sandero», д.р.з. НОМЕР_1 , яким він користується, виявив офіційний документ, а саме платіжну карту № НОМЕР_2 , яка емітована в АТ «Райффайзен банк» та видана на ім`я ОСОБА_9 . У цей час у нього виник протиправний умисел на незаконне заволодіння банківською картою з метою подальшого викрадення грошових коштів, що знаходяться на рахунку вказаної банківської карти. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що пластикова банківська карта видається банківською установою, є електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, привласнив банківську картку АТ «Райффайзен банк» під № НОМЕР_2 , яка є офіційним документом, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Окрім того, 18.03.2024, в період часу з 16 години 36 хвилин по 19 годину 41 хвилину ОСОБА_7 , знаходячись у м. Львів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами), який у подальшому продовжений, діючи умисно, з корисливих мотивів та власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом використання банківської карти № НОМЕР_2 , яка емітована в АТ «Райффайзен банк», виданої на ім`я ОСОБА_9 , яку він раніше привласнив, маючи єдиний корисливий умисел направлений та таємне викрадення грошових коштів, незаконно, без відома та дозволу власника, здійснив безготівкову оплату за допомогою «Pay Pass» за товари: 18.09.2024 о 16 годині 36 хвилин, розрахувався на суму 190 гривень 30 копійок, за товар в аптеці «Аптека низьких цін», що по АДРЕСА_2 ; 18.09.2024 о 16 годині 39 хвилин, розрахувався на суму 287 гривень 70 копійок, за товар в продуктовому магазині, що по АДРЕСА_2 ; 18.09.2024 о 16 годині 44 хвилини, розрахувався на суму 432 гривні 03 копійки, за товар в магазині «Смакотик», що по АДРЕСА_3 ; 18.09.2024 о 17 годині 05 хвилин, розрахувався на суму 38 гривень, за товар в магазині «Хлібобулочні вироби», що по АДРЕСА_2 ; 18.09.2024 о 17 годині 14 хвилин, розрахувався на суму 404 гривень 10 копійок, за товар в магазині «Чарка до свята АДРЕСА_4 ; 18.09.2024 о 17 годині 19 хвилин, розрахувався на суму 95 гривень, за товар в продуктовому магазині, що по АДРЕСА_2 ; 18.09.2024 о 18 годині 20 хвилин, розрахувався на суму 500 гривень, за бензин на АЗС «УКРНАФТА», що по вул. Стрийська, 200, у м. Львів; 18.09.2024 о 19 годині 41 хвилині, розрахувався на суму 32 гривень, за товар в магазині «Сімі», що по АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_7 таємно викрав грошові кошти, які належать ОСОБА_9 , на загальну суму 1979 гривень 13 копійок, якими розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 05.08.2024 р. щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Вважати ОСОБА_7 звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України,: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в частині засудження його за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відповідно до ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують кримінальну відповідальність особи, у такому разі вони поширюються на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання такими законами чинності.

Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» викладено у новій редакції ст. 51 КУпАП України та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що у кримінальному законі не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, така зміна КУпАП є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, а тому Закон № 3886-ІХ має зворотню дію в часі і поширюється на діяння ОСОБА_7 , вчинені ним з 09.03.2024 по 18.03.2024.

Відповідно до п. 5 p. XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно з Законом України №3460-ІХ від 09.11.2023 «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року становив 3028 грн, відповідно податкова соціальна пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян становили 1514 грн. Таким чином, кримінальна відповідальність за крадіжку з врахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ, настає за вчинення крадіжки на суму від 3028 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення крадіжки на суму 1979 грн 13 коп., кримінальне провадження, в частині його обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає закриттю.

ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , у відповідності до положень ст. 405 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржений.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які, згідно положення ст. 12 КК України, є кримінальним проступком ( ч. 1 ст. 357 КК України) та тяжким злочином ( ч. 4 ст. 185 КК України), характеризуючі дані на обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліках не перебуває, шкода потерпілій стороні відшкодована.

Однак, відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують кримінальну відповідальність особи, у такому разі вони поширюються на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання такими законами чинності.

Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» викладено у новій редакції ст. 51 КУпАП України та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що у кримінальному законі не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, така зміна КУпАП є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, а тому Закон № 3886-ІХ має зворотню дію в часі і поширюється на діяння ОСОБА_7 , вчинені ним з 09.03.2024 по 18.03.2024.

Відповідно до п. 5 p. XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно з Законом України №3460-ІХ від 09.11.2023 «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024 р. становив 3028 грн., відповідно податкова соціальна пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян становили 1514 грн. Таким чином, кримінальна відповідальність за крадіжку з врахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ, настає за вчинення крадіжки на суму від 3028 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення крадіжки на суму 1979 грн. 13 коп., колегія суддів погоджується із доводами прокурора, викладені в апеляційній скарзі, що кримінальне провадження, в частині його обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає закриттю.

У відповідності вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відтак, на думку колегія суддів, апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 05.08.2024 р. щодо ОСОБА_7 змінити, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, застосувавши при цьому положення ст.ст. 75, 76 КК України, та закрити кримінальне провадження в частині засудження його за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відповідно до ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, иключити із резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України. . У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 05.08.2024 р. щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в частині засудження його за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відповідно до ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

У решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4