Справа № 404/2401/23
Номер провадження 1-кс/404/628/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000364 від 04.12.2022 року, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда зі скаргою, відповідно до якої просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову від 19.12.2023 року слідчого Третього відділу ТУ ДБР, що розташоване в м. Миколаєві з дислокацією в м. Кропивницький №16-06-3855-24 про закриття кримінального провадження №0000364 внесеного до ЄРДР 04.12.2022 року за ч.2 ст.365 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України;

- справу повернути для проведення подальшого досудового розслідування;

- за необхідності поновити строк на подання скарги як такий, що пропущений з поважних причин.

На обґрунтування скарги зазначено, що рішення про закриття кримінального провадження №0000364 прийнято необґрунтовано та незаконно.

Відповідно до додаткових пояснень адвокат вказав, що після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження незаконність постанови слідчого стала ще більш очевидною.

Судово-медичної експертизи для встановлення ступеню тяжкості травм отриманих ОСОБА_4 слідчим ДБР не проводилось.

В матеріалах справи наявні здебільшого копії судових справ за наслідками розгляду адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_4 та її чоловіка, а також копії кримінального провадження щодо неї, яке перебуває на розгляді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Зокрема, в матеріалах справи наявний висновок експерта №161 судово - медичного експерта ОСОБА_6 який вказав, що через відсутності дати отримання травми у вигляді перелому у направленні на експертизу - не можливо стосовно даної травми надати свій висновок.

Однак, незважаючи на те, що експертиза проводилась в проміжок часу з 06.12.2022 року по 13.10.2023 року слідчим не вжито заходів щодо внесення даних про дату отримання перелому в направленні чи в інший документ.

Відтак, по суті, питання щодо ступеню тяжкості травми отриманої потерпілою залишилось не вирішеним. Інша експертиза в рамках справи не проводилась. На аркуші справи 189 є лист КНМП «Лікарні інтенсивного лікування «Кременчуцька» за №01-16/642 де, у відповідь на запит слідчого було повідомлено про факт звернення ОСОБА_4 до травматологічного відділення та про встановлений діагноз-перелом.

Однак, зазначене слідчим надалі проігноровано. В цьому напрямку слідчим жодних слідчих дій не проведено. На арк. кримінального провадження 88-93 наявний протокол допиту свідка ОСОБА_7 , яка повідомляла про факт звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою та обставини здійснення рентгену перелому. Також, наявні численні допити одних і тих же двох працівників поліції, які і нанесли тілесні пошкодження ОСОБА_4 .

При цьому, ці допити проведені, незрозуміло навіщо по декілька разів. Натомість, після проведення допиту лікаря, який зафіксував перелом у потерпілої ОСОБА_4 , ніяких дій щодо витребування медичної документації, призначення експертиз, тощо слідчим не проведено. Тому, питання щодо переліку ушкоджень, механізму та способу їх утворення, встановлення осіб, які їх нанесли, тощо слідством не з?ясовані.

В той же час, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази відносно джерел отримання диску з записом, нібито, відтворення подій самого конфлікту між поліцейськими ОСОБА_4 та її чоловіком.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що власні бодікамери поліцейських не працювали, хоча відповідні нормативні документи зобов?язують поліцейський проводити безперервну зйомку.

Відтак, виникає питання звідки взявся диск та ще й, як вказував на судовому засіданні слідчий, похвилинно "зшитий" з записів з різних джерел та чи є записи на ньому такими, що відповідають дійсності незрозуміло.

В матеріалах кримінального провадження клопотання про долучення диску з записом не має.

В судовому засіданні 20.03.2024 року та 08.05.2024 року представник скаржника - адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, вказав на наявність підстав для її задоволення. Прокурор та слідчий заперечили проти задоволення скарги, вказали при цьому, що постанова про закриття кримінального провадження №0000364 обґрунтована та вмотивована, під час досудового розслідування проведено вичерпний обсяг слідчих дій.

В судове засідання 03.10.2024 року скаржник та його представник не з`явились, на електронну пошту суду від представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд скарги без їх участі, вимоги скарги підтримав, вказав на наявність підстав для її задоволення. Прокурор та слідчий в судове засідання також не з`явилися, їх неявка не перешкоджає у вирішенні заявлених вимог за поданою скаргою.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000364, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві перебували матеріали кримінального провадження №0000364 внесеного до ЄРДР 04.12.2022 року за ч.2 ст.365 КК України.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 від 19.12.2023 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000364 внесеного до ЄРДР 04.12.2022 року за ч.2 ст.365 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою, та слідчий суддя вважає, що строки подачі скарги не пропущені, зважаючи на те, що копія постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_4 направлена не була.

Так, скаржником по тексту скарги та під час розгляду скарги зазначено, що слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_8 не проведено в повному обсязі досудове розслідування кримінального провадження №0000364.

Так, під час розгляду скарги встановлено, що слідчий під час розслідування кримінального провадження не провів в повному обсязі перевірку, з приводу реалістичності висловленої потерпілою версії розвитку подій. Ретельно не допитав чотирьох учасників конфлікту про хронологію розвитку подій.

Не провів з кожним з них слідчий експеримент для перевірки на місці показів як службових осіб, так і потерпілої та чоловіка потерпілої.

За результатами проведення чотирьох слідчих експериментів не призначив проведення судово-медичної експертизи для спростування чи підтвердження розбіжностей у показах між ними, у тому числі: давність, локалізацію, механізм нанесення тілесних ушкоджень, з обставинами та способом завдання тілесних ушкоджень про які вкаже потерпіла і свідки під час проведених слідчих експериментів за їх участі.

Рішення слідчого повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час досудового розслідування та оціненими представниками сторони обвинувачення відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постанова слідчого про закриття цього кримінального провадження є кінцевим рішенням, отже для оцінки доказів слідчий суддя використав стандарт доведення поза розумним сумнівом який означає, що сукупність обставин справи, встановлених за результатами розслідування, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що злочин не був вчинений і особа є невинуватою у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений чи спростований кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону, або виключають такі складові елементи. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення, захисту та потерпілим допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб невинуватість визнати поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом доказування.

Прокурор і слідчий не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії сторони обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію потерпілого. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи чи відсутності складу кримінального правопорушення. Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення чи потерпілий, був підтверджений фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю установлену сукупність фактів, - є та версія подій, яка дає підстави переконатись у правильності кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення, або відсутності події кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. (ст. 2 КПК України)

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення, стороною захисту і потерпілим їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 25 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий, прокурор повинні забезпечити повне та ефективне проведення досудового розслідування (ст. ст. 36, 40 КПК України).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (п.п.1-2 ч. 1 ст. 91 КК України).

Крім того, правилами п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України на слідчого покладається обов`язок призначити судово-медичну експертизу не тільки для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, але й для встановлення характеру тілесних ушкоджень.

Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на слідчого та прокурора (ст.91-93 КПК України).

Відповідно до ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертизи. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Правила за якими оцінюються докази перераховані у ст. 84 КПК України. Слідчий, як процесуально незалежна особа (ст. 36 КПК України) з наявними дискреційними повноваженнями, відповідним рівнем освіти і професійної кваліфікації, зобов`язаний володіти методологією оцінки доказів.

Слідчий вказаних вимог не виконав, поза розумним сумнівом не мотивував відсутність події кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Слідчий порушив імперативну процесуальну вимогу, зокрема не призначив експертизу для визначення характеру тілесних ушкоджень, зокрема чи могли вони бути завдані при обставинах та у спосіб вказаних потерпілою і свідками при проведенні слідчих експериментів за їх участі. Чи узгоджується запис в медичній документації з характером, обставинами та способом завдання тілесних ушкоджень про які вказала потерпіла і свідки під час проведених слідчих експериментів за їх участі.

Слідчий не дав правову оцінку медичним документам: про час утворення як перелому та час утворення інших тілесних ушкоджень, тобто виникли вони в один час чи різний.

Слідчий не відтворив послідовність розвитку подій конфлікту. За результатами слідчого експерименту не ставив перед експертом питання чи міг бути завданий фізичний біль чи тілесні ушкодження потерпілій при обставинах та у спосіб вказаних ОСОБА_4 при проведенні з нею слідчого експерименту.

Чи узгоджується запис у медичній карті хворої про перелом з множинними поверхневими травми м`яких тканин та обставинами вказаними при проведенні слідчих експериментів з кожним з чотирьох учасників досліджуваних подій.

Неповним вважається досудове розслідування, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для винесення законної, обґрунтованої та справедливої постанови про закриття кримінального провадження.

В оскаржуваній постанові слідчий дослідив і послався на розрізнені часткові відео файли з фрагментами конфлікту, проте не перевірив дії кожного учасника під час суперечки, насамперед тоді, коли відеозапис не проводився, на чому постійно наголошує потерпіла, чоловік потерпілої та представник потерпілої.

Слідчий під час розслідування кримінального провадження не дослідив і не зробив правовий висновок про наявність чи відсутність особливо кваліфікованих ознак передбачених ч. 2 ст. 365 КК України, зокрема дій передбачених частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями.

Зокрема, насильство, фізичний біль, застосування спец засобів. Наявний запис у медичній карті про множинні поверхневі травми м`яких тканин грудної клітини для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого кінцевого процесуального рішення.

Крім того, ст. 365 КК України це бланкетна норма, умовою якої є необхідність посилання на спеціальні закони та підзаконні акти, які регулюють поведінку представників Національної поліції під час спілкування з громадянами, оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, застосування спеціальних засобів, тощо.

Так, під час розслідування кримінального провадження слідчому необхідно було встановити фактичні обставини подій з проведенням повного обсягу слідчих дій, та за умови якщо б він дійшов висновку про закриття кримінального провадження, зробити посилання в постанові на норми і правила, чого зроблено не було.

Відтак, прийнята слідчим постанова про закриття кримінального провадження №0000364 прийнята передчасна, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки слідчого не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду цієї скарги; слідчий не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; висновки слідчого, викладені у постанові, містять істотні неперевірені суперечності з версією потерпілої.

Постанова слідчого містить невідповідність висновків слідчого фактичним обставинам кримінального провадження що вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість особи, та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Необхідно використати методологію оцінки доказів, запропоновану Верховним Судом у справі № 991/722/21 від 21 листопада 2023 року, коли своїми діями сторона кримінального провадження створила та/або сприяла створенню обставин, через які дослідження доказів став недоступним для потерпілого. Слідчий не перевірив версію розвитку подій потерпілої. Внаслідок чого, потерпілий не міг адекватно реалізувати власні процесуальні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому він опинився. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів. Проведення представниками сторони обвинувачення однобічного досудового розслідування зобов`язує скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того слідчий ДБР використав надто формальні підстави для закриття кримінального провадження. Правильність цього твердження підтверджена правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), а також у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 352/882/18 (провадження № К/9901/65687/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/13030/18 (провадження № К/9901/67011/18), від 21 серпня 2019 року у справі № 826/11852/18 (провадження № К/9901/67801/18), від 27 листопада 2019 року № №819/313/18 (провадження № К /9901/156/19).

При цьому Верховний Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, реалізує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Слідчий ДБР не призначив судово-медичну експертизу, отже не приділив увагу дослідженню: дати виникнення перелому; не дав правову оцінку іншим зафіксованим тілесним ушкодженням, у тому числі ймовірному насильству, можливому фізичному болю; до якого ступеня тяжкості тілесного ушкодження відноситься перелом, та характер тілесних ушкоджень і обставин за яких утворився перелом.

Обов`язок доказування часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення покладається на слідчого ( ч. 1 ст. 92 КПК України).

Сторона обвинувачення збирає докази шляхом проведення слідчих дій.

Експертиза є різновидом слідчої дії.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий зобов`язаний забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесного ушкодження.

Зміст висновку експерта №161 від 13.10.2023 року свідчить про наявність у потерпілої правого плечового суглобу зі сторони кісток передпліччя.(т. 1 а.с. 36-в)

Експерт не вказав час виникнення перелому і ступінь тяжкості, надто формально пославшись на те, що у направленні не вказана дата травми.

Забезпечення організації проведення ефективного досудового розслідування, зокрема направлення всіх матеріалів на експертизу покладається на слідчого, допущена неповнота є недоліком представників сторони обвинувачення, тому слушні заперечення представника потерпілої, що неналежне оформлення направлення є надто формальним приводом для закриття слідчим цього кримінального провадження.

Тільки висновок експерта стане належним доказом про відсутність чи наявність на тілі потерпілої правого плечового суглобу зі сторони кісток передпліччя, у тому числі характер та ступінь тяжкості такого тілесного ушкодження. З огляду на вказане хибні припущення слідчого, що медичний працівник швидкої медичної допомоги не виявив перелому. Тотожний висновок стосується припущень слідчого, що наступного дня потерпіла відвідала відділ Національної поліції, де вона була зафіксована камерами спостереження, та під час її пересування відсутні ознаки перелому.

Відеозапис і проведений первинний поверховий огляд без застосування медичного обладнання і висновку рентгенолога з травматологом не можуть використовуватись в якості належного доказу під час оцінки доказів. Отже усні сумніви слідчого що первинний огляд і відеозапис не виявили перелому не приймаються як належний доказ, тому не враховуються при доказуванні.

Заборона катування, нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження і покарання захищається статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Варто зазначити, що абсолютна заборона катування, нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження і покарання є імперативною нормою, що не передбачає винятків. Як постійно підкреслює у своїх рішеннях Європейський суд, вона відображає одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства.

Сфера застосування статті 3 Конвенції: перебування особи під контролем держави; розслідування скарг про погане поводження; розслідування фактів, що свідчать про погане поводження; усі питання перебування під контролем державних органів; застосування спецзасобів та зброї; застосування сили; загроза поганого поводження.

Порівняно із формулюванням в інших міжнародних договорах, у ст. 3 Конвенції дуже лаконічно і стисло, але у чіткій пасивній формі викладена абсолютна заборона катування та поганого поводження, однак у ній криється надзвичайно широкий зміст та значущість, адже йдеться про невід`ємні права фізичної і моральної недоторканності людини. Відповідно до статті 3 Конвенції, держава зобов`язана дотримуватися як негативних, так і позитивних зобов`язань. Так, у практиці Європейського суду з прав людини можна виявити констатацію недотримання негативних зобов`язань: 1) неналежного поводження правоохоронних органів навмисного характеру (під час арешту і після, під час допиту в поліції, фізичне і психологічне насильство стосовно осіб, які знаходяться під вартою, а саме: каліцтва, перелом; 2) неналежне поводження як результат упущень чи бездіяльності посадових і службових осіб держави.

Позитивні зобов`язання (процесуальний аспект порушень ст. 3 Конвенції) охоплюють:

проведення ефективного розслідування викладених у заяві скарг, коли особа під час процесуальної дії отримала тілесні ушкодження.

Всупереч вимог ст. 3 Конвенції, слідчий фактично не проводив розслідування, предметом перевірки якого повинно бути: неналежне поводження правоохоронних органів навмисного характеру; неналежне поводження як результат упущень чи бездіяльності посадових і службових осіб держави; проведення ефективного розслідування викладених у заяві скарг, коли особа під час процесуальної дії отримала тілесні ушкодження.

За таких обставин, зважаючи на те, що в ході розгляду скарги знайшов своє підтвердження факт передчасності винесення слідчим рішення про закриття кримінального провадження, вважаю за необхідне задовольнити скаргу та скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000364 від 04.12.2022 року, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України.

Таким чином, скарга підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000364 від 04.12.2022 року, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України.

Копію ухвали направити прокурору Кіровоградської обласної прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1