Провадження № 1-кп/643/772/24
Справа № 643/9751/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003455 від 02.10.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка, Знам`янського р-ну Кіровоградської обл., українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, військовослужбовця ЗСУ, стрілець-снайпер 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше судимого згідно вироків: Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2008 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2012 за ч. 2 ст. 121 ч. 2 ст. 186 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі; Глобинського районного суду Полтавської обл. від 18.05.2022 за ч. 1 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,

УСТАНОВИВ:

І. Обвинувачення, визнане судом доведеним.

01.10.2023, приблизно об 11 год 00 хв інспектори роти 5 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_5 та старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , прибули за викликом оператора «102» до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де на землі лежав невідомий чоловік приблизно 2 години.

Підійшовши до чоловіка, працівники поліції встановили його особу, ним виявився ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній почав поводити себе агресивно та, усвідомлюючи те, що перед ним знаходиться працівник поліції, які були одягнені у формений одяг, екіпірований спеціальними засобами, закріпленими на форменому одязі, мали при собі особисті жетони поліцейських, в подальшому ОСОБА_4 безпричинно почав виражатися в бік працівників поліції нецензурною лексикою. Працівники поліції робили неодноразові зауваження ОСОБА_4 , але останній не реагував на них. В подальшому ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, направленим на здійснення опору працівнику поліції при виконанні ним своїх службових обов`язків, продовжив поводити себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою відносно співробітників поліції, реалізуючи свій злочинній намір, спрямований на здійснення опору працівнику поліції при виконанні ним своїх службових обов`язків, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, продовжуючи ігнорувати зауваження працівників поліції, почав вчиняти активний фізичний опір, який виразився в активній фізичній протидії законним вимогам працівників поліції, а саме: ОСОБА_4 наніс декілька ударів своєю ногою по правій нозі співробітника поліції інспектора роти 5 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 .

Протиправні дії ОСОБА_4 були припинені лише після застосування до нього ОСОБА_5 фізичного впливу та спеціального засобу кайданки.

Крім, того ОСОБА_4 01.10.2023 приблизно 12 год 28 хв, знаходився разом з співробітником поліції інспектором роти 5 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 в автомобілі швидкої допомоги, який їхав на перехресті вул. Академіка Павлова та вул. Валентинівської у м. Харкові, встановити більш точного місця в ході досудового розслідування не представилося можливим, до КНП «Міська клінічно лікарня швидкої та невідкладкної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, для надання останнім медичної допомоги. ОСОБА_4 лежав на лівому боці на медичних носилках з одягнутими кайданками на руках, а працівник поліції ОСОБА_5 сидів поряд з ним.

Саме в цей час ОСОБА_4 маючи прямий умисел на нанесення працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень при виконанні ним своїх службових обов`язків, усвідомлюючи те, що перед ним знаходиться працівник поліції, почав поводити себе агресивно по відношенню до інспектора роти 5 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , виражався нецензурною лексикою в бік останнього.

В подальшому ОСОБА_4 реалізуючи свій протиправний умисел на нанесення працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень раптово наніс декілька ударів своєю правою ногою в область голови інспектора роти 5 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 .

У подальшому протиправні дії ОСОБА_4 були припинені лише після застосування до нього співробітником поліції ОСОБА_5 фізичного впливу.

Протиправними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна на голові, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

ІІ. Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та за ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав свідчення та підтвердив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинених ним кримінальних правопорушень.

Показав, що після завершення досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження, не заперечує обставини, встановлені в ході досудового розслідування.

На запитання суду обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Таким чином, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст визнаних ним обставин, сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого у суду відсутні. Одночасно обвинуваченому роз`яснено, що у разі визнання ним своєї вини без повного дослідження доказів, він позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 також не заперечував проти розгляду справи без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого, думку прокурора та потерпілого, суд визнав за можливе не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

IV. Призначення покарання.

Дані про особу обвинуваченого.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 52 від 14.02.2024 солдат

ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № НОМЕР_2 від 28.08.2024 встановлено, що обвинувачений перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , а відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 28.08.2024 - має малолітнього сина

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте в ході судового розгляду обвинувачений заперечив своє батьківство та повідомив, що він не є біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_7 перебуває у шлюбі формально, а тому з цих підстав його записано батьком дитини.

На даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах, даних про наявність неповнолітніх дітей на утриманні обвинуваченого судом не встановлено.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У обвинувальному акті прокурором зазначено, що в ході досудового розслідування не було встановлено обставин, які відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання. Вказану позицію прокурор підтвердила в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому діянь визнав у повному обсязі. Водночас, факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Суд не вбачає у поведінці обвинуваченого критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання загладити провину.

Крім того, суд вважає, що обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Застосовне законодавство.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 19.06.2024 у справі № 527/453/22 (провадження № 1-в/527/4324) задоволено подання Кременчуцького районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області та звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.05.2022 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Водночас, ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 23.10.2024 у справі

№ 527/453/22 (провадження № 1-о/527/2/24) задоволено заяву прокурора про перегляд ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 19.06.2024 у справі № 527/453/22

Як наслідок, ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 19.06.2024 у справі

№ 527/453/22 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку скасовано за нововиявленими обставинами та відмовлено у задоволенні подання Кременчуцького РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Полтавській області про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підстав ч. 1 ст. 78 КК України.

Відтак, при призначенні судом покарання у цьому кримінальному провадженні, суд зобов`язаний врахувати положення ч. 1 ст. 71 КК України, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Мотиви призначення покарання.

Прокурор просила призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.05.2022 та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_5 при призначенні покарання підтримав позицію прокурора.

Обвинувачений вважав запропоноване прокурором покарання надто суворим та фактично висловив позицію щодо призначення меншого покарання.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які є нетяжкими злочинами, обставини скоєного кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого на стадії досудового розслідування, зокрема, його переховування від органів слідства та суду, особу обвинуваченого, який неодноразово засуджувався і реально відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі, маючи непогашену судимість, вчинив нове кримінальне правопорушення.

На переконання суду, засудження ОСОБА_4 за попередніми вироками, відбування ним покарання у виді позбавлення волі та скоєння нового кримінального правопорушення в період іспитового строку свідчить про відсутність критичного ставлення до своєї поведінки, ігнорування ним правил поведінки в суспільстві та, як наслідок, про його підвищену суспільну небезпечність.

Тому суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України з урахуванням положення ст. 70 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за цим вироком, скоєно в період іспитового строку, визначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.05.2022. За таких обставин остаточне покарання обвинуваченому суд призначає на підставі ст. 71 КК України за сукупністю даного вироку та вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 18.05.2022.

При визначенні покарання суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 69, 75, 76 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 23.08.2024 до обвинуваченого застосованого запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 20.10.2024. Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 03 год 58 хв 22.08.2024.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.10.2024 строк тримання ОСОБА_4 під вартою продовжено до 07.12.2024.

Ураховуючи наведене, початок строку відбування покарання обвинуваченому суд обчислює з 22.08.2024, зарахувавши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Відповідно до ст. 374 КПК України у вироку, серед іншого, зазначається рішення суду про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оскільки суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та доцільність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, тому суд вважає, що існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, через тиск тягаря можливого відбування покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 166/313/17, від 13.08.2020 у справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд зазначає, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Відтак, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне залишити без змін обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

Щодо інших питань

Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів і документів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 КК України, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.05.2022, та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання обчислювати з 22.08.2024.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк тримання під вартою (строк попереднього ув`язнення) з 22.08.2024, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Речовий доказ, визнаний постановою слідчого від 23.10.2023, а саме DVD-R диск з відеозаписом зберігати в матеріалах досудового розслідування (кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за

№ 0003455 від 02.10.2023).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1