Справа №950/3407/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - Стеценко
Номер провадження 11-кп/816/1152/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24 травня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 24 травня 2024 року, на задоволення клопотання прокурора Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у секторі для тримання осіб, взятих під варту при ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» на строк до 24 год. 00 хв. 22 липня 2024 року, без визначення застави.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду - скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник вказує на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом не було враховано того, що ризики, про які зазначав у клопотанні прокурор, жодним чином не доведені, як і не доведено те, що до ОСОБА_6 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

При цьому, обвинувачений у суді просив змінити йому запобіжних захід на більш м`який, обґрунтовуючи це тим, що має постійне місце проживання та тісні соціальні зв`язки, є особою, раніше не судимою і не має наміру впливати на потерпілого чи свідків. Він, як захисник, таку позицію ОСОБА_6 підтримав та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити застосований запобіжний захід, який є найсуворішим, на цілодобовий домашній арешт.

Однак, суд на вказані обставини уваги не звернув та постановив рішення, яке, на його думку, вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні, оскільки належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 цілком може забезпечити перебування його під цілодобовим домашнім арештом.

Про призначення даного кримінального провадження його учасники, а саме, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, направлені на адресу захисника та до ДУ «Сумський слідчий ізолятор», де перебуває обвинувачений, які повернулись на адресу суду.

У поданому до суду клопотанні, захисник ОСОБА_7 просив здійснити апеляційний розгляд за його участі у режимі відеоконференції з використанням його власних технічних засобів, яке ухвалою від 19 липня 2024 року було задоволено. При цьому, на обов`язковій участі ОСОБА_6 при розгляді поданої апеляційної скарги захисник не наполягав, і клопотань з цього приводу не заявляв і сам обвинувачений.

Однак, у визначений день та час, тобто, о 13 год. 15 хв. 22 липня 2024 року, захисник ОСОБА_7 у режимі відеоконференції з Сумським апеляційним судом був відсутній, повідомивши у телефонному режимі розпоряднику судового засіданні про відсутність електроенергії. За таких обставин, захиснику було запропоновано здійснити підключення до відеоконференції о 14 год. 00 хв., однак, як у визначений час, так і пізніше адвокат ОСОБА_7 на зв`язок так і не вийшов, а з 14 год. 30 хв. до 16 год. 30 хв. було призначено до апеляційного розгляду 5 інших кримінальних проваджень.

При цьому, ч. 6 ст. 336 КПК України встановлено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.

За наявності того, що з`єднання з захисником ОСОБА_7 не відбулося саме з його причин, враховуючи вищезазначені вимоги закону, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 був повідомлений належним чином, і, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, не заявив клопотання про розгляд провадження за його участі, і на цьому, також, не наполягав і його захисник, при тому, що питання про погіршення становища в апеляційній скарзі не ставиться, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення розгляду кримінального провадження без участі останнього та його адвоката ОСОБА_7 , що узгоджується, також, і з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора, яка вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просила залишити її без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, перевіряючи доводи поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України прокурором клопотання про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на предмет існування заявлених ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про їх актуальність та не зменшення, з врахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності заявлених ризиків, колегія суддів зауважує, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено з огляду на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з метою уникнення якого останній може вчинити дії щодо переховування від суду, а ризик незаконного впливу на свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує у зв`язку з тим, що хоча судовий розгляд даного кримінального провадження триває, проте, не завершено допит усіх свідків безпосередньо у судовому засіданні з метою встановлення фактичних обставин справи, і останній, перебуваючи не під вартою, зможе здійснити на зазначених осіб тиск, з метою зміни їх показань на свою користь.

Саме з врахуванням зазначеного, суд і дійшов висновку щодо доцільності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановивши, при цьому, обставин, які б свідчили про те, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість, підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно практики ЄСПЛ, врахування судом тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений не має наміру впливати на потерпілого та свідків, то вони є непереконливими і жодним чином не впливають на наявність встановленого ризику, а інших доводів, за яких у задоволенні клопотання прокурора слід було б відмовлено, апелянтом не зазначено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України замах на вчинення умисного вбивства, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24 травня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3