КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5323/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України підполковника поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучені під час обшуку офісного приміщення АДРЕСА_1 , кошти, у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2023 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала про відмову в арешті вказаного майна підлягає скасуванню повністю з постановленням нової ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що слідчий суддя мотивував оскаржуване рішення тим, що ОСОБА_9 не було повідомлено про підозру, а отже і підстави для арешту вказаного майна відсутні.

На думку прокурора, такий мотив прямо суперечить положенням частини третьої статті 170 КПК України, оскільки наявність або відсутність статусу підозрюваного у кримінальному провадженні не є умовою для арешту майна, з огляду на те, що приписи статей 170-174 КПК України такої умови не передбачають.

Крім того, слідчий суддя помилково вважає, що належних доказів, які б давали реальні підстави вважати, що грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, в матеріалах клопотання відсутні.

Прокурор зауважує, що слідчий суддя не взяв до уваги докази, якими обґрунтовується клопотання, та не навів мотиви, за яких їх відкинув. Йдеться про копії протоколів огляду телеграм-каналу, через який здійснюється незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин, а також огляду відомостей, отриманих від сервісу обміну криптовалют - корпорації «Віnаnсе», яким встановлено, що з криптогаманців, які використовуються зазначеним телеграм-каналом для отримання коштів від незаконного збуту наркотиків, криптовалюту переказували на криптогаманець, який належить ОСОБА_9 .

Крім цього, сам факт вилучення раніше згаданих коштів за місцем діяльності незаконного пункту обміну валют в сукупності з відомостями досудового розслідування свідчить про те, що існують обґрунтовані підстави вважати, що вказані кошти належать ОСОБА_9 та не мають джерела законного походження.

Апелянт зазначає, що не оцінивши надані стороною обвинувачення докази в сукупності, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що відсутність статусу підозрюваного ОСОБА_9 перешкоджає прийняттю рішення про накладення арешту на майно.

В судове засідання прокурор та власник майнане з`явилися, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурората власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на території Харківської та Київської областей діє організована група осіб, учасники якої займаються незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах.

Встановлено, що до вчинення вказаних злочинів причетний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та використовує офісне приміщення № 7 (другий поверх), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , в якому відбувається зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, а також гроші, набуті кримінально протиправним шляхом.

18 липня 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України підполковника поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2023 року.

Клопотання обґрунтоване посиланням на те, що факти протиправної діяльності ОСОБА_9 підтверджуються матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, а саме: протоколами оглядів, висновками судових експертиз, протоколами за результатами проведення НСРД, рапортом оперативних працівників ДБН НП України та іншими матеріалами у своїй сукупності.

В рамках кримінального провадження проведено ряд обшуків, зокрема в приміщенні вищевказаного офісу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого виявлено та вилучено мобільні телефони, чорнові записи, банківські картки, а також грошові кошти, а саме: 200 купюр номіналом по 100 доларів США - 20 000 доларів США; 12 купюр номіналом 100 Євро та 76 купюр номіналом 50 Євро - 5 000 Євро; 3 купюри по 500 злотих, 20 купюр по 200 злотих, 45 купюр по 100 злотих - 10000 злотих; 300 купюр номіналом по 200 грн. - 60 000 гривень; 600 купюр номіналом по 100 грн. - 60000 гривень; 400 купюр номіналом по 50 грн. - 20000 гривень; 750 купюр номіналом по 20 грн. - 15000 гривень; 66 купюр номіналом по 1000 грн. - 66000 гривень; 90 купюр номіналом по 500 грн. - 45000 гривень; 65 купюр номіналом по 200 грн. - 13000 гривень; 27 купюр номіналом по 100 грн. - 2700 гривень; 54 купюр номіналом по 50 грн. - 2700 гривень; 33 купюри номіналом по 20 грн. - 660 гривень; 123 купюри номіналом по 100 доларів США - 12300 доларів США; 49 купюр номіналом по 50 доларів США - 2450 доларів США; 80 купюр номіналом по 50 Євро - 4000 Євро; 2 купюри номіналом по 100 Євро - 200 Євро.

Орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінальних правопорушень, вважає, що вказані грошові кошти відповідають критеріям речового доказу, оскільки набуті кримінально протиправним шляхом, а захід забезпечення у вигляді арешту тимчасово вилученого майна надасть змогу забезпечити збереження цих речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України підполковника поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя виходив з того, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема і ОСОБА_9 . Крім того, матеріали клопотання не містять жодних належних доказів, які б давали реальні підстави вважати, що вказані грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні обставини, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на кошти, вилучені під час обшуку офісного приміщення № 7 (другий поверх), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 .

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що грошові кошти, вилучені під час обшуку офісного приміщення № 7 (другий поверх), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 , відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Крім того, постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 від 17.07.2024 року вилучені під час обшуку офісного приміщення № 7 (другий поверх), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 , грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000110.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучене в офісному приміщенні, яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 , майно (грошові кошти) з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Та обставина, що у кримінальному провадженні № 0000110 жодній особі на даний час не повідомлено про підозру, не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, та не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку офісного приміщення № 7 (другий поверх), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 .

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, вилучені грошові кошти підлягають арешту з тих підстав, що вони у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000110 від 26.01.2023 рокута відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні слідчогомайно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено, як не встановлено і невідповідності клопотання слідчого про арешт майна вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, які б свідчили про наявність визначених законом підстав для відмови у задоволенні такого клопотання.

Таким чином, слідчий суддя, не надавши оцінку вказаним у клопотанні доводам та долученим до нього матеріалам, не в повній мірі дослідивши клопотання із доданими до нього документами, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, яке останнім було належним чином обґрунтоване та мотивоване.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скарги прокурора про наявність підстав для накладення арешту на майно а саме: грошові кошти, вилучені під час обшуку офісного приміщення № 7 (другий поверх), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 , з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вилучені під час санкціонованого обшуку вищевказані грошові кошти з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України підполковника поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000110 від 26.01.2023 року - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів - грошових коштів, вилучених під час обшуку офісного приміщення № 7 (другий поверх), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 200 купюр номіналом по 100 доларів США - 20 000 доларів США; 12 купюр номіналом 100 Євро та 76 купюр номіналом 50 Євро - 5 000 Євро; 3 купюри по 500 злотих, 20 купюр по 200 злотих, 45 купюр по 100 злотих - 10000 злотих; 300 купюр номіналом по 200 грн. - 60 000 гривень; 600 купюр номіналом по 100 грн. - 60000 гривень; 400 купюр номіналом по 50 грн. - 20000 гривень; 750 купюр номіналом по 20 грн. - 15000 гривень; 66 купюр номіналом по 1000 грн. - 66000 гривень; 90 купюр номіналом по 500 грн. - 45000 гривень; 65 купюр номіналом по 200 грн. - 13000 гривень; 27 купюр номіналом по 100 грн. - 2700 гривень; 54 купюр номіналом по 50 грн. - 2700 гривень; 33 купюри номіналом по 20 грн. - 660 гривень; 123 купюри номіналом по 100 доларів США - 12300 доларів США; 49 купюр номіналом по 50 доларів США - 2450 доларів США; 80 купюр номіналом по 50 Євро - 4000 Євро; 2 купюри номіналом по 100 Євро - 200 Євро.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4