Номер провадження: 11-кп/813/1117/24
Справа № 501/3453/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

в процесі розгляду у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 26.12.2023 у к/п №0000509 від 02.08.2023 та №0000481 від 22.07.2023 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України

установив:

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України та, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислено з моменту фактичного затримання, тобто з 02.08.2023, зарахувавши таким чином у строк покарання попереднє ув`язнення з моменту затримання до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання стосовно цивільного позову, арешту майна та долі речових доказів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 були подані апеляційні скарги, аналогічні за своїм змістом, в яких останні, посилаючись на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять вирок суду за епізодом крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 та за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 скасувати та кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України; в решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 зауважив на тому, що судом 1-ої інстанції було залишено поза увагою повідомлені ним обставини стосовно застосування стосовно нього з боку працівників поліції примусу шляхом умовлянь, погроз та обіцянок під час слідчого ескперименту за його участю за епізодом крадіжки інструменту у потерпілого ОСОБА_9 та під час надання ним показань за епізодом заволодіння мотоциклом потерпілого ОСОБА_10 з метою визнання ним провини у вчиненні злочинів, які він не скоював.

Встановлені апеляційним судом обставини вказують на необхідність проведення ретельної перевірки викладених в апеляційній скарзі та усній заяві обвинуваченого ОСОБА_7 даних щодо застосування стосовно нього недозволених методів розслідування, а саме фізичного та психологічного насильства з боку оперативних співробітників ВКР ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. при його затриманні та проведення слідчих дій, а саме слідчого експерименту, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне провести перевірку зазначених доводів.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який наполягав на зазначених доводах, думку його захисника ОСОБА_8 , який підтримав позицію обвинуваченого, прокурора ОСОБА_6 , яка просила направити заяву обвинуваченого до ДБР для здійснення перевірки повідомлених ним відомостей, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

В контексті положень Конвенції, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи «Вергельський проти України» (заява № 19312/06, рішення від 12.03.2009) та «Яременко проти України» (заява № 32092/02, рішення від 12.06.2008), коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень усупереч ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом проведення ефективного офіційного розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення. Перевірка доводів засудженого стосовно незаконних методів ведення слідства має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим.

Верховним Судом у постанові від 29.10.2019 у справі № 515/2020/16-к зазначено, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують ст. 3 Конвенції, така заява має бути небезпідставною, тобто містити в своєму змісті конкретні обставини такого поводження і мати певне підтвердження цим обставинам, або інформацію, яка дає можливість перевірити чи має заява певні підстави.

Згідно з практикою Європейського суду допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Так, ч. 6 ст. 206 КПК України передбачає, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Чинний кримінальний процесуальний закон не містить прямого регулювання випадків подання таких заяв особою не на стадії досудового розслідування, а під час судового розгляду кримінального провадження або перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Разом із тим, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

За викладених обставин колегія суддів вважає за можливе застосувати в даному випадку загальні засади кримінального провадження, зокрема, засаду законності, яка закріплена статтею 9 КПК України, відповідно до ч. 1 якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених, серед іншого, працівником правоохоронного органу.

Частина 1 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, в даному випадку апеляційний суд вважає за необхідне застосувати за аналогією закону положення вищезгаданого п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України та доручити відповідному органу досудового розслідування, а саме другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в апеляційній скарзі та усних заявах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування стосовно нього фізичного та психологічного насильства при його фактичному затриманні та проведенні за його участю слідчого експерименту.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги положення п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України, згідно яких зобов`язання вчинити певну дію входить до повноважень слідчого судді місцевого суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, проте, на підставі ч. 6 ст. 9 та ч. 1 ст. 9 КПК України, вважає за можливе, із використанням аналогії закону, задля забезпечення ефективності кримінального провадження та дотримання засади розумності строків розгляду, доручити другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві, внести до ЄРДР відомості за заявою обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування стосовно нього фізичного та психологічного насильства з боку оперативних співробітників ВКР ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. при його затриманні та проведенні за його участю слідчого експерименту від 15.09.2023, а також провести досудове розслідування відповідно до глави 19 КПК України.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідним зобов`язати другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР надати апеляційному суду копію прийнятого за результатами розгляду скарги обвинуваченого ОСОБА_7 процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 206, 350, 370, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Доручити другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в апеляційній скарзі та усних заявах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування стосовно нього фізичного та психологічного насильства з боку оперативних співробітників ВКР ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. при його затриманні та проведенні слідчих дій, а саме слідчого експерименту шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Зобов`язати другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві повідомити Одеський апеляційний суд про прийняте процесуальне рішення в розумні строки.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4