Справа № 465/6036/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/966/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 7 серпня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 07.08.2024 у кримінальному провадженні № 0002312 від 29.07.2024 між прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участю захисника адвоката ОСОБА_9 , про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку відраховувати з дня ухвалення вироку суду.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 22.03.2022, страждаючи на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, розпочав лікування, а саме проходження замісної підтримуючої терапії у в КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ», що за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого за призначенням лікаря почав отримувати для прийому лікарський засіб «Метадон-ЗН», що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», відповідно до Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих з опіоїдною залежністю, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України №200 від 27.03.2012.

В подальшому у ОСОБА_7 , який дізнався про спрощений порядок функціонування програми замісної підтримуючої терапії та відсутність єдиної бази даних пацієнтів, які на ній перебувають, в невстановлений день, час та місці виник злочинний умисел на незаконне заволодіння зазначеним наркотичним засобом шляхом шахрайства, з метою його подальшого неконтрольованого використання.

З цією метою ОСОБА_7 15.01.2024, продовжуючи перебувати на замісній підтримуючій терапії та отримувати в КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» лікарський засіб «Метадон-ЗН», що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», діючи умисно всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, прибув до іншого суб`єкта господарської діяльності ТзОВ «Медичний центр сучасної психіатрії», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де подав заяву про отримання наркотичних засобів, підписав Інформаційний лист для хворого або особи, яка здійснює за ним догляд, про правила поводження з препаратами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, недопущення їх використання не за медичним призначенням, а також уклав угоду про надання медичних послуг, приховавши від працівників медичної установи інформацію про перебування на лікуванні в іншому медичному закладі, а саме в КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ».

В угоді про надання медичних послуг ОСОБА_7 умисно зазначив, що на момент звернення до ТзОВ «Медичний центр сучасної психіатрії» не перебуває на лікуванні в іншому закладі охорони здоров`я, де йому призначено наркотичні та психотропні лікарські засоби, зобов`язавшись при цьому під час лікування у даному закладі не звертатись на лікування в інші медичні заклади з метою призначення йому наркотичних та психотропних лікарських засобів.

Відтак, ОСОБА_7 приховав своє лікування у КНП ЛОР « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де йому вже були призначені наркотичні лікарські засоби та він фактично отримував необхідне лікування за програмою замісної підтримувальної терапії, таким чином ввівши в оману лікаря-психіатра ТзОВ «Медичний центр сучасної психіатрії», в результаті чого в період часу з 15.01.2024 по 18.04.2024 незаконно отримував в ТзОВ «Медичний центр сучасної психіатрії» лікарський засіб «Метадон-ЗН», кожна таблетка якого містить діючу речовину наркотичний засіб «метадон» масою 25 мг., по сім таблеток на добу, тим самим, шляхом шахрайства, заволодів вказаним наркотичним засобом.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні наркотичними засобами шляхом шахрайства, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 308 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 7 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання на застосування ст. 69 КК України, в іншій частині вирок Франківського районного суду м. Львова від 7 серпня 2023 року залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що 7 серпня 2024 року між прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участю захисника адвоката ОСОБА_10 , в порядку, передбаченому статтями 468, 469, 472 КК України, підписано угоду про визнання винуватості. Цією угодою сторонами кримінального провадження визначено узгоджене покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік; відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Апелянт вказує, що санкція ч. 1 ст. 308 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Покарання у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, було визначено угодою про визнання винуватості. Втім, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд дійшов помилкового висновку про необхідність застосування ст. 69 КК України та призначення покарання нижче найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України. Таке покарання не відповідає змісту угоди про визнання винуватості від 7 серпня 2024 року. Більше того, в мотивувальній частині вироку від 7 серпня 2024 року суд обґрунтував можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 . Таким чином, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, у судове засідання не з`явились, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КК України, а також враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Водночас, слушними є викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 7 серпня 2024 року між прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участю захисника адвоката ОСОБА_10 , в порядку, передбаченому статтями 468, 469, 472 КК України, підписано угоду про визнання винуватості. Цією угодою сторонами кримінального провадження визначено узгоджене покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік; відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Водночас, санкція ч. 1 ст. 308 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Покарання у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, було визначено угодою про визнання винуватості.

Таким чином, ОСОБА_7 призначено покарання, визначене сторонами угоди про визнання винуватості від 7 серпня 2024 року, по нижній межі санкції ч. 1 ст. 308 КК України.

Відповідно, призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 1 ст. 308 КК України, судом ОСОБА_7 не здійснювалось.

Втім, в мотивувальній частині оскарженого вироку суд обґрунтував можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому та застосував вказану норму закону, покликавшись на неї також і в резолютивній частині вироку.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України визначено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, враховуючи, що за наслідками розгляду апеляційної скарги становище обвинуваченого не погіршилось, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання на застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 7 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання на застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.

В решті вирок Франківського районного суду м. Львова від 7 серпня 2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4