Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/505/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження№ 0000471 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України, заапеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.05.2024, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Власівка, м. Світловодськ, Кіровоградської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неоднарозово судимого, останній раз:

- 19.01.2022 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.01.2022 і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 (два) місяці.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 5663 грн 10 коп (п`ять тисяч шістсот шістдесят три гривні десять копійок).

Вирішено долю речових доказів згідно ст. 100 КПК України.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за таких обставин.

Так, 19.07.2022, близько 19 години 00 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були разом зі своїми дітьми, знаходились у гаражі № НОМЕР_1 гаражний кооператив АДРЕСА_2 . В цей час до них прийшов ОСОБА_11 разом зі своєю донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щоб їх діти погрались разом та відійшов у своїх справах.

Перебуваючи на території прилеглій до вищевказаного гаражу, поблизу якого грались діти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_6 помітив на шиї ОСОБА_13 прикрасу, а саме хрестик виготовлений із золота на шнурку, який привернув його увагу як предмет незаконного збагачення.

Після закінчення спільного відпочинку, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 разом зі своїми дітьми та малолітньою ОСОБА_13 почали рухатись в напрямку будинку АДРЕСА_2 .

В цей час, у ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, виник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення зазначеної золотої прикраси.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , розуміючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, під приводом вказування шляху малолітній ОСОБА_13 , провів останню в іншу сторону від вищевказаних громадян.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_6 , незважаючи на воєнний стан введений на території України указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», перебуваючи неподалік гаражу №3л, чітко усвідомлюючи, що його злочинні дії помітні малолітній ОСОБА_13 , нахилився до останньої, вказуючи рукою напрямок шляху, та за допомогою зубів перекусив шнурок із хрестиком виготовленим із золота 585 проби, вагою 0,52 грама, вартістю 689 гривень 87 копійок, залишивши його у ротовій порожнині, тим самим відкрито повторно ним заволодів.

Після чого, ОСОБА_6 чітко усвідомлюючи, що його злочині дії виявлені малолітньою ОСОБА_13 , з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 689 гривень 87 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні,не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого,просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання внаслідок невідповідності покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотного порушення вимог КПК України (щодо початку строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою) та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду від 19.01.2022

до призначеного покарання за даним вироком та призначити

ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 9 років 2 місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обраховувати з дня ухвалення вироку 01.05.2024.

У строк відбуття покарання зарахувати період знаходження ОСОБА_6 під вартою з 28.12.2022 по 11.10.2023 включно, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Свою апеляційну скаргу прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, фактично залишив поза увагою тяжкість вчиненого ним злочину та дані про його особу, який фактично перебуваючи на іспитовому терміні знову вчиняє тяжкий корисливий злочин.

Крім того, обвинуваченим вчинено злочин у присутності малолітньої дитини. Незважаючи на те, що власником викраденого майна є ОСОБА_11 , ОСОБА_6 цинічно відкрито викрадено прикрасу з шиї малолітньої дитини, якій заподіяно морально шкоду. Вказане є обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 .

У ході досудового розслідування та судового розгляду даного провадження обвинувачений не виявив жодних ознак каяття та намагався заперечити свою причетність до вчинення злочину. Така позиція свідчить про байдуже ставлення обвинуваченого до своїх дій, не усвідомлення негативних наслідків та тяжкості спричиненої потерпілим шкоди, а також про те, що належних висновків для себе обвинувачений не зробив, на шлях виправлення не став, що слід розцінювати як обрання ним способу захисту шляхом надання неправдивих свідчень.

Враховуючи викладене, а також відношення обвинуваченого до скоєного, його поведінку після вчиненого злочину і позицію щодо вчиненого кримінального правопорушення в суді, прокурор вважає, що районний суд при наявності у ОСОБА_6 обтяжуючих обставин, факту невизнання вини та неодноразово притягнення раніше до кримінальної відповідальності, призначив останньому покарання, яке є м`яким та недостатнім для його виправлення та попередження в подальшому вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вказує і на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог КПК України, що полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» суд має зараховувати у строк покарання - строк попереднього ув`язнення.

Судом при ухваленні вироку зараховано у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_6 під вартою з 28.12.2022 до 11.10.2023.

Однак, судом першої інстанції неправильно визначено, що строк відбуття покарання потрібно відраховувати з 28.12.2022, оскільки вказаний строк вже зарахований в період відбуття покарання, а тому строк відбуття покарання слід обраховувати саме з дня ухвалення вироку, попередньо зарахувавши строк попереднього ув`язнення.

За таких обставин, прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

У своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок районного суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з недоведеністю його вини у скоєнні злочину.

Також вказує, що свою вину він не визнає та категорично стверджує, що золотий хрестик, який належав малолітній ОСОБА_14 , він знайшов біля гаражу, де днем раніше гралася ця дитина, а потім без понятих добровільно видав його працівникам поліції.

Вважає, що жодного належного доказу його вини в матеріалах даного

кримінального провадження немає, а все лише зводиться до суперечливих пояснень самої малолітньої ОСОБА_14 і не більше.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_10 пояснили про те, що малолітню ОСОБА_14 дійсно залишив її батько і вона гралася з іншими дітьми біля гаражу.

При цьому свідки стверджують, що малолітня ОСОБА_14 пішла додому сама, так як її будинок знаходився неподалік від гаража, а вони разом з ним пішли в іншу сторону, де потім і розійшлися по своїх домівках.

Також свідки пояснили, що ніяких негативних подій з участю малолітньої ОСОБА_14 в їх і його присутності в цей день не було, дитина спокійно гралася, а потім сама пішла до свого будинку, що знаходився поруч.

Подружжя ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зазначили, що

вони на запрошення працівників поліції виступали понятими при добровільній видачі хрестика, про що їм повідомили ці ж працівники. Однак, самого факту видачі хрестика вони не бачили, а лише підпасали протокол, який уже був складений працівником поліції в салоні службового автомобіля.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 пояснила, що особисто не спілкувалася з малолітньою ОСОБА_14 , а дослідження проводила за частково наданими матеріалами досудового розслідування із яких вияснила, що потерпіла не надавала прикмет особи, яка відкусила на її шиї шнурок з хрестиком, а тому назвала свій висновок ймовірним.

Таким чином, сам факт добровільної видачі хрестика працівникам поліції не має об`єктивно встановленого зв`язку з обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також, вважає наявність невідповідності обвинувачення, дійсним обставинам, що є порушенням вимог статті 62 Конституції України, якою встановлено, що обвинувачення не може будуватися на доказах, добутих незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь обвинуваченого, що саме і має місце у даній справі, а тому вважає, що вирок районного суду є незаконним і таким, що ухвалений на припущеннях.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила задоволення апеляційної скарги обвинуваченого,пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора, при цьому не заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора з приводу відраховування строку відбуття покарання саме з дня ухвалення вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Отже, досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку районного суду висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за обставин, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, таяким суд першої інстанції надав всебічну і об`єктивну оцінку, як таким, що відповідають фактичним обставинам справи.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєному не визнав та пояснив, що що 19 чи 20 липня 2022 року, точної дати він не пам`ятає, близько 19 години вечора, він разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також їх діти відпочивали в гаражі ОСОБА_10 . Діти ОСОБА_21 та ОСОБА_22 поруч з ними. Десь через 15 хвилин до них прийшов ОСОБА_23 разом зі своєю малолітньою донькою. ОСОБА_11 залишив свою дитину гуляти з дітьми ОСОБА_21 та ОСОБА_24 , а сам кудись пішов. Вони там пробули приблизно пару годин. ОСОБА_10 дітям розстелив рядом килимок біля гойдалки і вони там гуляли, перебуваючи в їх полі зору. Потім вони закрили гараж і пішли додому. Він до дитини ОСОБА_23 взагалі не підходив, не відводив її нікуди в сторону, не проводив додому і взагалі за час перебування на відпочинку в гаражі нікуди не відлучався. Наступного дня вранці він ішов до свого гаражу і побачив, що на дорозі щось виблискує. Біля гаражу ОСОБА_25 він знайшов маленький золотий хрестик. Його ніхто не бачив. Він взяв той хрестик і поклав собі до кишені. Того ж дня, у нього вдома працівники поліції забрали той хрестик. А увечері поняті ОСОБА_26 і ОСОБА_27 в салоні службового автомобіля, в присутності працівників поліції лише підписали протокол. Чому дитина ОСОБА_11 стверджує, що він пропонував їй на горіхи поміняти хрестик не знає.

Незважаючи на те, що обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих та узгоджених між собою доказів, досліджених судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_6 вони просто знайомі, але він навіть імені його не знає. З ОСОБА_10 і ОСОБА_6 він в той день не пив у гаражах. Він разом зі своєю донькою ОСОБА_12 - ОСОБА_28 , якій тоді було 5,5 років, лише прийшов до гаражу, де ОСОБА_29 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 пили пиво. З ними були діти, яких його донька знала. Так як йому треба було відійти у справах, він попросив дозволу у них, щоб його дитина погралася з їхніми дітьми, на що вони погодилися. Увечері дитина поверталася додому із-за гаражів та плакала, тримала вірьовочку і повідомила йому, що дядя відкусив золотий хрестик. Наразі хрестик повернуто йому, тому будь-яких претензій матеріального характеру до обвинуваченого він не має.

- показаннями свідка ОСОБА_30 , яка є психологом та в судовому засіданні пояснила, що вона була запрошена на допит малолітньої потерпілої ОСОБА_13 . Дитина ухилялася від розмови, була непосидючою. Це підтверджує те, що були порушені тілесні кордони дитини. Дитина постійно ухилялася від розмови, переходила в ігрову позицію. Розповідала, що незнайомий чоловік запропонував помінятися прикрасами. Вона відмовилася. Тоді чоловік нахилився і відкусив зубами її прикрасу. Психіка дитини травмована. Вона постійно поверталася до гри. При допиті був присутній її батько, але нічого не підказував їй.

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що він домовився із ОСОБА_10 та ОСОБА_6 випити в гаражі пива. Пиво пили вони втрьох в гаражі ОСОБА_10 протягом 2 годин, а потім розійшлися. Разом з ними були діти, а саме його дитина та ОСОБА_10 , які гралися поруч з ними. Пізніше до них підійшов ОСОБА_11 з дитиною і залишив свою доньку гратися з їх дітьми, а сам пішов у справах. Додому поверталися всі разом. Весь час перебування на відпочинку в гаражі ОСОБА_6 перебував в полі його зору і нікуди не відходив.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що влітку він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 домовилися попити пива в його гаражі. Зустрілися увечері. Поруч з ними відпочивали їх діти. Перебували в гаражі вони близько 2 годин, а потім розійшлися. Разом з ними були діти, а саме його дитина та дитина ОСОБА_9 , які гралися поруч з ними. Пізніше до них підійшов ОСОБА_11 з дитиною і залишив свою доньку гратися з їх дітьми, а сам пішов у справах. Додому поверталися всі разом. Весь час перебування на відпочинку у гаражі ОСОБА_6 перебував в полі його зору і нікуди не відходив. Потім увечері йому зателефонував ОСОБА_11 і повідомив, що у його доньки пропав хрестик. Хто вчинив крадіжку йому не відомо. Поки вони були в гаражі, дитина ОСОБА_11 ні на кого, і ні на що не скаржилася.

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що в липні 2022 року він був понятим разом зі своєю дружиною. При складанні протоколу він сидів у поліцейському автомобілі. Щоб ОСОБА_6 віддавав працівникам поліції хрестик не пам`ятає. Що конкретно говорив тоді ОСОБА_6 працівникам поліції, чи він взяв чи вкрав, чи знайшов хрестик, він не пам`ятає.

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що її разом з чоловіком запросили працівники поліції бути понятими. Поліцейський їм показував хрестик, а ОСОБА_6 говорив тоді при них, що він відкусив хрестик у дитини у ОСОБА_31 . ОСОБА_32 вона бачила, він був маленький, золотий. Опір працівникам поліції ОСОБА_6 не чинив. Протокол складали у поліцейському автомобілі.

- показаннями експерта психолога ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що при проведенні нею експертизи, безпосереднього контакту її з малолітньою потерпілою не було. Дитина виключила із своєї свідомості негативні моменти, тому на більшість питань відповідала «не пам`ятаю». Конкретну особу дитина не називала, а лише подію та дії тієї особи, що викрала хрестик.

Крім того, вищезазначені показання свідків, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, повністю узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:

- витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000471 від 20.07.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, по факту відкритого викрадення золотого хрестика у малолітньої ОСОБА_12 19.07.2022 (т.1 а.с.112-113);

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.07.2022, згідно якого ОСОБА_11 вказав, що 19.07.2022 приблизно о 19:00 годині вечора біля гаражів, які знаходяться поруч з будинком АДРЕСА_2 , невідома особа відкрито заволоділа золотим хрестиком його доньки (т.1 а.с.115);

- даними протоколу огляду місця події від 20.07.2022, де місцем огляду є земельна ділянка біля гаражу АДРЕСА_2 . У ході огляду у ОСОБА_11 виявлено та вилучено шнурок сірого кольору з порушеною цілісністю. Зі слів останнього вказаний шнурок був на шиї його доньки разом з викраденим хрестиком (т.1 а.с.116-118);

- даними протоколу огляду предметів від 20.07.2022, предметом огляду є шнурок сірого кольору. Оглянутий шнурок не цільний, має пошкодження у вигляді розірвання круглої форми, у місці розірвання кінці мають нерівний (рваний) вигляд (т.1 а.с.119-121);

- даними протоколу огляду місця події від 20.07.2022, складеного слідчим, за участю понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також за участю ОСОБА_6 та спеціаліста ОСОБА_33 , в ході якого оглянуто територію земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_3 . На момент огляду на вказаній ділянці присутній громадянин ОСОБА_6 , який добровільно видає працівникам поліції золотий хрестик, 585 проби, загальною вагою 0,52 грама. Як пояснив ОСОБА_6 вказаний хрестик він викрав у невідомої малолітньої дитини 19.07.2022. У ході огляду виявлено та вилучено золотий хрестик. Всі учасники слідчої дії підписали протокол, зауважень та доповнень до змісту протоколу не надходило (т.1 а.с.129);

- даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 23.07.2022, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав хрестик під номером 1, як хрестик який йому належить та був відкрито викрадений 19.07.2022 біля гаражів по АДРЕСА_2 . У протоколі на позиції № 1 перебував хрестик зроблений із золота 585 проби, вагою 0,52 грами (т.1 а.с.135-137);

- висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 1727 від 25.07.2022, згідно якого ринкова вартість викраденого майна, не представленого на експертизу, а саме хрестика зробленого із золота 585 проби вагою 0,52 грами, станом цін на 19.07.2022 складає 689 грн. 87 коп (т.1 а.с.138-142);

- висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 26.12.2022, упродовж всього часу проведення допиту 23.11.2022 психоемоційний стан малолітньої ОСОБА_12 -Евеліни визначається як пригнічений та такий в якому перебувають потерпілі від злочину. При відтворенні у пам`яті подій, а саме дії особи, яка зірвала (відкусила) прикрасу з шиї дитини, вона переживає з такою ж емоційною силою, яку вже пережила, що підтверджує її зовнішня невербальна поведінка. Інформація, яка виявлена під час перегляду відеозапису за участю батька дитини та самої дитини, вказує на психологічну достовірність показань, про які вона повідомляє: достатність відомостей у показаннях, відповіді та пояснення малолітньої дозволяють встановити чітку хронологічну послідовність, за яких вона стала безпосереднім злочину, а саме в ситуації яка сталась 19.07.2022 біля гаражів, які розташовані по АДРЕСА_2 , де особа чоловічої статті, ривком (відкусив) та відкрито заволодів хрестиком, який знаходився на нитці, на шиї ОСОБА_12 , 2016 року народження (т.1 а.с.164-169).

Отже, оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за що його засуджено, колегія судів вважає, що дані висновки районного суду ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 65 КК України, належним чином врахував, як тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, так і відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а тому правильно вказав на те, що обвинувачений, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності та перебуваючи на іспитовому терміні за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.01.2022 знову вчинив тяжкий корисливий злочин. У лікаря нарколога та психіатра на обліку обвинувачений не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації. За місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а тому за вказаних вище фактичних обставин справи повністю погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в місцях позбавлення волі, і що достатнім буде призначення йому покарання, передбаченого в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

На думку колегії суддів, призначений обвинуваченому районним судом такий вид та термін покарання є виваженим і відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а також буде необхідним і достатнім для його виправлення, та слугуватиме попередженню вчинення ним нових злочинів.

Доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що суд при розгляді справи допустив порушення вимог кримінального процесуального та кримінального закону, розглянув кримінальне провадження не повно та упереджено, не належним чином оцінив зібрані докази по справі, а також про те, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення є необґрунтованими та безпідставними. На переконання колегії суддів суд першої станції при розгляді кримінального провадження дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону, розглянув кримінальне провадження повно, всебічно та неупереджено. Порушень вимог закону при цьому не допустив.

Так, твердження обвинуваченого про те, що золотий хрестик, який належав малолітній ОСОБА_13 , він знайшов біля гаражу, де днем раніше гралася ця дитина, а потім без понятих добровільно видав його працівникам поліції та жодного належного доказу його вини в матеріалах даного

кримінального провадження немає, а все лише зводиться до суперечливих пояснень самої малолітньої потерпілої ОСОБА_13 і не більше, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки вказані доводи обвинуваченого повністю спростовується протоколом огляду місця події від 20.07.2022 та наданими в судовому засіданні поясненями свідка ОСОБА_17 , з яких чітко вбачається, що ОСОБА_6 видав працівникам поліції золотий хрестик біля гаражів і пояснив, що він викрав його у невідомої малолітньої дитини 19.07.2022. Усі учасники слідчої дії, в тому числі і ОСОБА_6 , підписали даний протокол, зауважень та доповнень до змісту протоколу не надходило. Аналогічні пояснення надані були в судовому засіданні і свідком ОСОБА_17 . Вилучений золотий хрестик в ході огляду місця події був пред`явлений для впізнання потерпілому ОСОБА_11 і обраний ним, як такий, що належить йому та перебував на вірьовочці на шиї в його малолітньої доньки ОСОБА_12 та був викрадений невідомим чоловіком біля гаражів 19.07.2022 (т.1 а.с.129).

Також, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що допитані в судовому засіданні ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зазначили, що вони на запрошення працівників поліції виступали понятими при добровільній видачі хрестика, але самого факту видачі хрестика вони не бачили, а лише підпасали протокол, який уже був складений працівником поліції в салоні службового автомобіля, оскільки як вбачається з показань свідка ОСОБА_17 , остання в судовому засіданні пояснила, що її разом з чоловіком запросили працівники поліції бути понятими. Поліцейський їм показував хрестик, а ОСОБА_6 тоді при них пояснив, що він відкусив хрестик у дитини, а саме ОСОБА_31 . ОСОБА_32 вона бачила, він був маленький, золотий. Опір працівникам поліції ОСОБА_6 не чинив. Протокол складали у поліцейському автомобілі.

На переконання колегії суддів доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання та призначення більш суворого покарання у виді 9 років позбавлення волі є необгрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, особу винного, який раніше неодноразово був засуджений, вчинив новий корисливий злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, тобто не має постійного заробітку. Також враховано обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину щодо малолітньої дитини та відсутність пом`якшуючих покарання обставин та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, тобто в межах санкції статті інкримінованого йому злочину, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Підстави для посилення покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

Що стосується апеляційних доводів прокурора в частині неправильного визначення строку відбуття покарання, то вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» суд має зараховувати у строк покарання - строк попереднього ув`язнення.

Судом при ухваленні вироку зараховано обвинуваченому у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_6 під вартою з 28.12.2022 до 11.10.2023.

Однак, судом І-ої інстанції помилково визначено, що строк відбуття покарання обвинуваченому потрібно відраховувати з 28.12.2022, оскільки вказаний строк вже зарахований в період відбуття покарання, а тому строк відбуття покарання слід обраховувати саме з дня ухвалення вироку, попередньо зарахувавши строк попереднього ув`язнення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вимог апеляційних скарг, колегія суддів не встановила істотних порушень кримінально - процесуального закону під час проведення досудового та судового слідства, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції незаконного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргупрокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.05.2024 стосовно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України змінити, в частині обчислення строку відбування покарання.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з дня постановлення вироку, тобто з 01 травня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання перебування його під вартою по даному кримінальному провадженню в період часу з 28 грудня 2022 року і по 11 жовтня 2023 року.

У решті даний вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою у той строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2