Справа № 756/5561/23
Номер провадження № 1-кп/756/713/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 28.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000072, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лука, Лохвицького району, Полтавської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, працює водієм, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 27.01.2023, приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Renault», моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною проспекту Степана Бандери зі сторони вулиці Йорданської в місті Києві, на ділянці, призначеній для виїзду на вулицю Богатирську, із перевищенням максимально допустимої швидкості в населених пунктах - 50 км/год. та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого неподалік АЗС «КЛО», що знаходиться в місті Києві по проспекту Степана Бандери, 29-а .

У цей час попереду, на вказаному нерегульованому пішохідному переході, перебував пішохід ОСОБА_6 , який рухався через проїзну частину проспекту Степана Бандери зліва - направо відносно руху наведеного транспортного засобу.

Під час руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_6 , якого ОСОБА_4 об`єктивно спроможний був завчасно виявити, останній проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не зменшив швидкість свого автомобіля аж до його зупинки, і відповідно не надав дорогу вказаному пішоходу. Унаслідок вказаних порушень Правил дорожнього руху, 27.01.2023, приблизно о 21:15 год., на нерегульованому пішохідному переході, розташованому неподалік АЗС «КЛО», що знаходиться в місті Києві по проспекту Степана Бандери, буд. 29-а , транспортний засіб під керуванням ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

1.2. Указаними діями ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, - а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (пунктів 2.3 «б», 12.1, 12.4, 18.1 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні вважав, що в судовому засіданні достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_4 злочин за ч. 1 ст. 286 КК України вчинено останнім, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання в виді обмеження волі строком на 2 роки, та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі звільненням від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Обставиною, яка пом`якшує покарання, на думку прокурора, є щире каяття, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Питання цивільного позову прокурор просить вирішити на розсуд суду.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, у вчиненому каявся, бо подія сталась з необережності. Будь-які обставини висунутого йому обвинувачення він не оспорює. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, як і не позбавляти права керування транспортними засобами.

Цивільний позов визнає частково, зокрема готовий сплатити в якості відшкодування моральної шкоди 5000 грн 00 коп., а також в якості відшкодування витрат на правову допомогу 1200 грн 00 коп. Просив також урахувати, що ним було в лікарні сплачено потерпілому 1200 грн 00 за гіпс.

2.1.3. Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого щодо повної визнання винуватості. Просив суд урахувати, що обвинувачений повністю визнає винуватість бо не оспорює обставин.

Між тим, захисник просив урахувати в якості пом`якшуючих обставин не лише щире каяття та повне визнання ОСОБА_4 провини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що він відвіз потерпілого до лікарні швидкої медичної допомоги одразу після учинення дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, на думку захисника, обвинувачений добровільно відшкодував понесені обвинуваченим витрати на лікування, а отже з цих підстав просив суд не застосовувати щодо його підзахисного додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Одночасно з цим, захисник просив урахувати суд, що пред`явлений цивільний позов до його підзахисного визнає частково з урахуванням заперечень наданих ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» та добровільного відшкодування витрат ОСОБА_4 у сумі 1200 грн 00 коп. для забезпечення лікування потерпілого після дорожньо-транспортної пригоди. Окрім цього уважав, що розмір моральної шкоди висунутий потерпілим не відповідає рівню морального та фізичного страждання та є недоведеним, а отже з цих підстав просив задовольнити цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Щодо пред`явлених позовний вимог в частини витрат понесених потерпілим для отримання професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн 00 коп. захисник зазначив, що оскільки представник потерпілого витратив незначний час для надання такої правової допомоги потерпілому, а також ураховуючи кількість та тривалість судових засідань де приймав участь представник потерпілого, а розмір витрат на професійну правничу має бути пропорційним витраченого часу на здійснення такої допомоги, отже з урахуванням викладеного уважав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 1200 грн 00 коп.

2.1.4. Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просив суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим, призначити покарання на розсуд суду. При цьому потерпілий просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі з урахуванням витрат пов`язаних з отриманням та проходження лікування, здійснення реабілітації, наявності моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Окрім цього підтвердив, що витрати пов`язані із здійсненням гіпсування, які були понесені для придбання іммобілізаційних бинтів, вартість яких складає 1200 грн 00 коп. відповідно до квитанції від 13.02.2024 були добровільні відшкодовані ОСОБА_4 .

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2.2.4. Вирішуючи питання можливості розгляду даного судового провадження в порядку ч. 3 ст. 348 КПК України, суд звісно урахував, що сторона захисту визнавала позовні вимоги потерпілого лише частково. Однак часткове визнання позовних вимог, не є оспорювання фактичних обставин у кримінальному провадженні, оскільки це є різним обсягом поняттями. Крім того, судом з`ясовано, що питання спірності позовних вимог не ґрунтуються на матеріалах досудового розслідування, які судом не досліджувалися, а обґрунтовуються наданими лише до позовної заяви матеріалами (доказами), дослідження яких не стосується матеріалів досудового розслідування та встановлених в ньому обставин.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні.

3.2. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

3.3. При цьому судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 .

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Зокрема, указаний злочин, як установлено в судовому засіданні, відноситься до злочинів учинених з необережності. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, має професійно-технічну освіту, працює водієм, позитивно характеризується за місцем мешкання.

4.3. Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України у суду наявні підстави для призначення обвинуваченому основного покарання в виді обмеження строком на 2 роки, зі звільненням від відбуття основного покарання на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 1 рік.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також передбачені п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4.4. Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

4.5. При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69 КК України, не встановлено, а отже, відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням особистості обвинуваченого, строком на 1 рік, яке є обов`язковим при призначенні покарання, тобто не є альтернативним.

На думку суду, під час здійснення судового провадження не було отримано відомостей для призначення покарання ОСОБА_4 , як того просила сторона захисту, із застосування положень ст. 69 КК України, зокрема - без застосування додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Оскільки суд хоча і погоджується із тим, що ОСОБА_4 в цілому позитивно характеризується, однак задля застосування положень частин 1, 2 ст. 69 КК України необхідно аби декілька обставин, які пом`якшують покарання істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Під час розгляду справи судом дійсно встановлено обставину, яка пом`якшують покарання. Між тим, суд не може визнати додатковою обставиною як то співпраця з органом досудового розслідування, на чому на полягала сторона захисту, бо вона охоплюється поняттям - щире каяття. А ураховувати окремо в якості обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, у суду підстави відсутні. Бо надані матеріали свідчать, що обвинуваченим лише виконувались добровільно вимоги органу досудового розслідування, що як вже наведено охоплюється поняттям - щире каяття. Будь-яких інших дій на підтвердження сприяння розкриттю кримінального правопорушення, судом не встановлено.

4.6. Не було доведено суду також наявності обставини, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданої шкоди. Оскільки хоча і було встановлено, що обвинувачений сплатив потерпілому 1200 грн 00 коп. задля придбання гіпсу, але в цілому ця сума для цього провадження не є суттєвою.

На думку суду, у даному провадженні, обставинами, які істотно знижували би ступінь тяжкості вчиненого злочину могли би бути - активна участь в допомозі потерпілому в відновлені стану здоров`я, повне добровільне відшкодування шкоди тощо. Між тим, під час досудового розслідування та судового провадження, як то вже було наведено, такі дії обвинуваченим не вчинялись.

Суд звісно урахував, що обвинувачений відвіз потерпілого в лікарню, однак лише ця обставина не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

5. Підстави для задоволення цивільного позову, відмови у ньому, залишення його без розгляду.

5.1. У рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 подано цивільну позовну заяву до відповідачів ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», зокрема ОСОБА_6 просив стягнути з ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної шкоди 150 000 грн 00 коп., а з ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» в якості відшкодування майнової шкоди 5340 грн 33 коп. та в якості відшкодування моральної шкоди 50 00 грн 00 коп. Також ОСОБА_6 просив стягнути з ОСОБА_4 в якості відшкодування витрат на правову допомогу 15 000 грн 00 коп.

5.2. Ухвалою від 08.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду в судовому провадженні.

5.3. Як убачається з позовних вимог, підставою пред`явлення позову ґрунтуються на тому, що ОСОБА_4 , будучи водієм та керуючи транспортним засобом легковим автомобілем марки «Renault», моделі Logan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , цивільна-правова відповідальність якого була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», 27.01.2023, приблизно о 21 годині 15 хвилин, порушивши пункти 2.3 «б», 12.1, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Указані дії, на думку позивача, доводять заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди, яку у вказаних розмірах останній просить стягнути з відповідачів, як і понесені витрат на надану правничу допомогу надану адвокатом ОСОБА_7 відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг № 04052309, 04052310 від 24.05.2023 та квитанцій від 04.05.2023.

5.4. В обґрунтування вимог позивач посилається на положення статей 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, статей 61, 127-129 КПК України.

5.5. Представником відповідача ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» подано заперечення на цивільний позов. Зокрема, представник посилаючись на вимоги статей 23, 24, 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 ЗУ «Про страхування», просить позовну заяву задовольнити частково, стягнув з ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» частково підтверджені витрати на лікування в розмірі 2641 грн 35 коп., а також моральну шкоду в розмірі 5% від розміру підтверджених витрат на лікування - 132 грн 07 коп.

5.6. Відповідачем ОСОБА_4 заперечення на позов не подавались. Між тим, у судовому засіданні відповідач та його захисник позов визнали частково, просили суд задовольнити вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди лише в розмірі 5 000 грн 00 коп., а щодо процесуальних витрат на професійну правничу допомогу - у розмірі 1200 грн 00 коп. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач посилався на те, що розмір моральної шкоди в розмірі 150 000 грн 00 коп. не є мотивованим. На думку відповідача розмір в 5 000 грн 00 коп. буде відповідати рівню отриманих моральних страждань позивача, ураховуючи ступень тяжкості отриманого тілесного ушкодження. Також, на думку відповідача, розмір процесуальних витрат належним чином не підтверджений, а отже, оскільки на думку відповідача позивачу надавалась правова допомога щодо складання позовної заяви та представництво інтересів останнього в судових засідань, яких було небагато, позивач може розраховувати на відшкодування таких витрат лише у розмірі 1200 грн 00 коп. Відповідач також звертав увагу суду, що ним надавались кошти позивачу, що вказує на часткове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1200 грн для проходження лікування потерпілого, що також було підтверджено позивачем у судовому засіданні.

5.7. Під час судового розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 17 КПК України, тобто поза розумним сумнівом, було установлено, що ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, - а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (пунктів 2.3 «б», 12.1, 12.4, 18.1 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто за обставин, наведених в п. 1.1. вироку.

Зокрема внаслідок дорожньо-транспортної події позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки у вигляді множинних саден (без опису морфології), лівої гомілки, синця (без опису морфології) лівої гомілки, переломів обох кісток лівої гомілки (без зміщення уламків) перелому голівки малогомілкової кістки (без зміщення уламків).

Слід також урахувати, що як було встановлено у судовому засіданні, та в цілому не заперечували учасниками (сторонами), цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_4 була застрахована відповідачем ПАТ "Страхова компанія "Саламандра".

5.8. При цьому, висновки суду в кримінальному провадження, тим більше в цьому, є обов`язковими для врахування в порядку цивільної юрисдикції.

За цих обставин беззаперечним фактом є те, що ОСОБА_6 має право на звернення за відшкодуванням завданої йому діями ОСОБА_4 шкоди, як і пред`явлення вимог до ПАТ «Стархова компанія «Саламандра».

5.9. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом укладають із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Отже, заподіяння потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди).

Разом з тим, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Однак, деліктне та договірне зобов`язання не виключають одне одного, тому потерпілий (кредитор) на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка завдала таку шкоду, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Виходячи з наведеного, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

5.10. Вирішуючи питання відшкодування завданої ОСОБА_6 матеріальної шкоди, ураховуючи наведені останнім підстави (п. 5.1., 5.3., 5.7.), слід урахувати, що відповідно до позовної заяви сума в 5430 грн 00 коп. пред`явлених вимог до ПАТ «Стархова компанія «Саламандра» складається з сум в 336 грн. 35 коп. - квитанція № 163549 від 28.01.2023, 250 грн 30 коп. - квитанція № 83061 від 29.01.2023, 250 грн 30 коп. - квитанція 151882 від 01.02.2023, 284 грн 78 коп. - квитанція № 151883 від 01.02.2023, 1007 грн 00 коп. - квитанція № 57385 від 10.02.2023, 1200 грн 00 коп. - квитанція № 0.0..2 від 13.02.2023 (видаткова накладна № 23021-141 від 10.02.2023), 336 грн 00 коп. - № 90485 від 08.04.2023, 163 грн 20 коп. - квитанція № 104737 від 11.04.2023, 19 грн 20 коп. - квитанція № 236253 від 17.04.2023, 23 грн 60 коп. - квитанція № 92530 від 26.04.2023, 345 грн 00 коп. - № від 03.05.2023, 370 грн 00 коп. - квитанція серії АААМ № 726385 від 16.05.2023, 147 грн 00 коп. - квитанція № 596030 від 23.04.2023, 217 грн 00 коп. - рахунок № 6979 від 26.04.2023, 195 грн 30 коп. - рахунок № 6951 від 21.04.2023, 195 грн 30 коп. - рахунок № 6900 від 14.04.2023 - які є витратами пов`язаними з придбання необхідних медикаментів, проведення медичного обстеження та лікування.

На думку представника відповідача не є підтвердженими витрати 1007 грн 00 коп. - квитанція № 57385 від 10.02.2023, 1200 грн 00 коп. - квитанція № 0.0..2 від 13.02.2023, 345 грн 00 коп. - № від 03.05.2023, 147 грн 00 коп. - квитанція № 596030 від 23.04.2023 - оскільки відсутні відомості про найменування товарів та послуг за якими було здійснено відповідні перекази, або відсутні рекомендації лікаря на придбання медичний препаратів, а отже доведеним та підтвердженим є розмір витрат який складає 2641 грн 35 коп.

5.11. Як встановлено п. 1.1, 5.7 події дорожньо-транспортної пригоди мали місце 23.01.2023 внаслідок яких потерпілим отримано тілесні ушкодження середньої тяжкості, та останній проходив лікування, у зв`язку з чим, був вимушений понести відповідні витрати на придбання медичних препаратів та здійснення медичного обстеження пов`язаного з відновленням втраченого здоров`я.

Суд ураховує заперечення надані ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» та погоджується з тим, що всі надані квитанції потерпілим підтверджують понесені останнім витрати, зокрема витрати у розмірі 345 грн 00 коп. (квитанція № від 03.05.2023) оскільки судом не встановлено у зв`язку з чим було понесені такі витрати, а також витрати у розмірі 147 грн 00 коп. (квитанція № 596030 від 23.04.2023) оскільки убачається, що було здійснено безготівковий переказ на вказану суму, однак така квитанція не містить відомостей у зв`язку з чим було здійснено перерахування коштів, а суду не надано інших відомостей, що саме це перерахування коштів було здійснено з метою проведення необхідного медичного обстеження, придбання медикаментів або іншого медичного товару, тощо.

Між тим, суд не погоджується із запереченнями ПАТ «Старахова компанія «Саламандра» в частині невизнання витрат у розмірі 1007 грн 00 коп., оскільки відсутність рекомендацій лікаря на придбання медичних препаратів не спростовує факту того, що потерпілим було придбано медичні препарати через заподіяння йому тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та були необхідні останньому для здійснення реабілітації і подолання негативних наслідків спричинених здоров`ю останнього. Окрім цього, указані витрати були понесені потерпілим після дорожньо-транспортної пригоди та під час проходження лікування, тобто 11.02.2023. Також, як убачається з квитанції № 0.0..2 від 13.02.2023 витрати у розмірі 1200 грн 00 коп. були пов`язані із придбанням товарів медичного призначення, зокрема отримувачем грошових коштів є ТОВ «Екомед», і видаткова накладна № 23021-141 від 10.02.2023 вказує на понесені витрати у розмірі 1200 грн 00 коп. саме у зв`язку з придбанням іммобілізаційного бинту (розміри 7,6 х 3,6 м та 10.1 х 3,6 м) у загальні кількості 9 шт., а отже такі витрати є доведеними та підлягають відшкодуванню.

5.12. Ураховуючи викладене, суд встановив, що витрати пов`язані на відновлення ушкодженого здоров`я ОСОБА_6 під час дорожньо-транспортної пригоди складають 4848 грн 33 коп. Однак, при вирішенні питання щодо відшкодування матеріальної шкоди з ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_8 слід також урахувати факт того, що ОСОБА_4 було добровільно відшкодовано шкоду ОСОБА_6 у розмірі 1200 грн 00 коп. що було підтверджено останнім під час судового засідання.

5.13. Ураховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_6 щодо стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» підлягають частковому задоволенню в сумі 3648 грн 33 коп.

5.14. Питання відшкодування моральної шкоди регламентується Цивільним кодексом України, зокрема - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, але якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, і КПК України не врегульовані, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, тобто на підставі положень Цивільного кодексу.

Згідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

5.15. Оцінюючи вимоги позивача про стягнення з обвинуваченого та ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід виходити з того, що в судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченим, цивільно правову відповідальність якого було застраховано ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження (пункт 1.1, 5.7).

Указані міркування суду, дають підстави вважати, що ОСОБА_6 безсумнівно отримав моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

5.16. Слід урахувати, що загально відомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що будь-яке тілесне ушкодження супроводжується болем. При цьому, установлені в потерпілого тілесні ушкодження (абзац 2 пункту 5.7.) в момент заподіяння, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частини тіла та загоєння ран, людина відчуває біль та дискомфорт, зміни в сталому образі життя, через вимушеність отримувати лікування, відвідування лікарів, а також ураховуючи частину тіла, яка отримала пошкодження (нога) - вимушені зміни в житті через неможливість пересуватися як у господарських справах (особистих) так і пов`язаних із трудовою діяльністю та самозабезпечення. Тобто, суд має враховувати не лише ступінь тяжкості ушкодження, отриманого болю, а також період часу, який потерпілий зазнав вимушених змін та страждань. На думку суду таким періодом є час з моменту заподіяння до моменту повного одужання (відновлення) відповідно до встановленого порядку визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження (середньої тяжкості) - втрата працездатності менш ніж на одну третину, тривалістю не менше 21 дня.

5.17. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У силу положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

5.18. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

5.19. Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілим вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, майновий стан відповідачів, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд доходить висновку про те, що позивачу відповідно до вказаних міркувань щодо отриманих страждань, рівня втручання та вимушених змін, завдано шкоди, яка судом оцінюється в сумі 50 000 грн 00 коп., яка, на думку суду, є цілком рівнозначна та достатня, ураховуючи та співставляючи цю суму з прожитковим мінімумом для працездатної особи та мінімальною заробітною платою, тобто рівнем соціального захисту населення в Україні в 2024 році.

5.20. Між тим, позивачем пред`явлені однакові за змістом, але різні за об`ємом, вимоги до двох відповідачів - ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», тож визначений судом розмір має бути розподілені пропорційно між останніми.

Зокрема, як вбачається із заперечень поданих представником ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок страхової компанії, має становити не більше 5% від суми завданої шкоди здоров`ю. Тобто від суми, яка витрачена позивачем на відновлення здоров`я.

Указана в запереченні представника відповідача позиція відповідає вимогам статті 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже суд погоджується із тим, що розмір моральної шкоди має визначатися лише в сумі, яка не буде перевищувати 5% від встановленого розміру завданої шкоди здоров`ю та підлягає стягненню з страховика, яким є ПАТ «Страхова компанія «Саламандра».

5.21. У цьому провадженні встановлено, відповідно до вимог ст. 12 ЦПК, де кожна сторона кримінального провадження надала свої пояснення та заперечення, а судом встановлена та підтверджена сума завданої шкоди здоров`ю ОСОБА_6 як 4848 грн 33 коп. При цьому суд зауважує, що відшкодовані витрати ОСОБА_4 у розмірі 1200 грн 00 коп. не впливають на розмір фактичної завданої шкоди, оскільки розмір завданої матеріальної шкоди та розмір понесених витрат потерпілим, навіть з урахуванням добровільного відшкодування є різні за змістом, а відповідно до положень ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком шкода відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. А отже, 5 відсотків від суми, яка була встановлена в п. 5.11 ( 4848 грн 33 коп. ) складає 242 грн 42 коп.

За вказаних обставин з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» на користь позивача ОСОБА_6 підлягає стягненню в якості відшкодування моральної шкоди 242 грн 42 коп., а отже в цій частині позовні вимог підлягають частковому задоволенню.

5.22. Наведене також доводить, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 визначається шляхом віднімання визначеного розміру шкоди, який підлягає стягненню з ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» з розміру, який судом визначений як загальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню в цьому провадженні (50 000 - 242 грн 42 коп. = 49 757 грн 58 коп.). Тобто з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_6 підлягає стягненню сума в 49 757 грн 58 коп.

За вказаних обставин позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 49 757 грн 58 коп.

5.23. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням положень статтей 133, 137 ЦПК України, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 зокрема витрат на надану правову допомогу, слід урахувати, що відповідно до позовної заяви та наданих документів, ОСОБА_6 було сплачено за двома договорами (№ 04052309 від 04.05.2023, № 040523100 від 04.05.2023) 15 000 грн 00 коп. Указана сума складається за договором № 04052309 у сумі 7000 грн 00 коп. (відповідно до наданого акту приймання-передачі послуг № 04052309 від 24.05.2023) з послуг - аналіз матеріалів кримінального провадження, комунікація з органом досудового розслідування, написання позовної заяви, а також за договором № 04052310 від 24.05.2023 у сумі 8000 грн 00 коп. (відповідно до наданого акту приймання-передачі послуг № 04052310 від 24.05.2023) з послуг - участь в двох судових засіданнях, подача цивільного позову.

На думку суду, об`єм наданої правової допомоги ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 відповідає вартості наданих останнім послуг та є підтвердженим, а отже відповідно до вимог статтей 133, 137 ЦПК України, процесуальні витрати, понесені ОСОБА_6 , у виді отримання професійної правничої допомоги пов`язаної із розглядом вказаного кримінального провадження мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого було застосовано запобіжний захід не обирався, підстави для застосування запобіжного заходу до набуття вироком законної сили - відсутні.

6.2. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111/23/11387-ІТ від 05.04.2023 у сумі 2265 грн 36 коп., № СЕ-19/111-23/5525-ІТ від 09.03.2023 у сумі 1510 грн 24 коп., № 042-487-2023 у сумі 2672 грн 00 коп., які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 у загальній сумі 6447 грн 60 коп. на користь держави.

6.3. Заходи забезпечення кримінального провадження в виді арешту майна, а саме транспортного засобу, легкового автомобіля марки «Renault», моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2023 (провадження № 761/3868/23), слід скасувати.

6.4. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, зокрема транспортний засіб, легковий автомобіль марки «Renault», моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 - слід залишити у володінні останнього. Медичну документацію на ім`я ОСОБА_6 , щодо проходження стаціонарного лікування в КНП «КМКЛ № 8», яку повернуто КНП «КМКЛ № 8», слід залишити у володіння останнього, цифровий носій інформації - CD-R диск, який знаходиться в матеріалах досудового розслідування СУ ГУНП у місті Києві, слід залишити в матеріалах досудового розслідування протягом всього строку їх зберігання.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання в виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» () на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди - 3648 (три тисячі шістсот сорок вісім) грн 33 коп., моральної шкоди - 242 (двісті сорок дві) грн 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди - 49 757 (сорок дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят сім) 58 коп.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме:

- витрати на проведення експертизи СЕ-19/111/23/11387-ІТ від 05.04.2023 у сумі 2265 грн 36 коп., № СЕ-19/111-23/5525-ІТ від 09.03.2023 у сумі 1510 грн 24 коп., № 042-487-2023 у сумі 2672 грн 00 коп. - стягнути з ОСОБА_4 у загальній сумі 6447 грн 60 коп. на користь держави;

- витрати на правничу допомогу надану у сумі 15 000 грн 00 стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 .

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2023 (судове провадження № 1-кс/761/2770/2023, справа № 761/3868/23) на транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Renault», моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази в кримінальному провадженні:

- транспортний засіб, легковий автомобіль марки «Renault», моделі «Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 - залишити у володінні останнього;

- медична документація на ім`я ОСОБА_6 щодо проходження стаціонарного лікування в КНП «КМКЛ № 8» які повернуто КНП «КМКЛ № 8» - залишити у володіння останнього;

- цифровий носій інформації - CD-R диск, який знаходиться в матеріалах досудового розслідування СУ ГУНП у місті Києві - залишити в матеріалах досудового розслідування протягом всього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а особами, які не були присутніми під час його оголошення - у той же строк та в тому ж порядку з моменту отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України, а також надіслати учасникам, які не були присутніми під час його проголошення.

Суддя ОСОБА_1