печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001969 від 11.12.2023, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001969 від 11.12.2023.

В обґрунтування доводів вимог скарги зазначено, що 10.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного м. Києва від 05.08.2024, було проведено обшук автомобіля марки «Lexus ES 300H», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN код: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , під час проведення якого було вилучено речі та документи, грошові кошти.

18.07.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі 757/17828/24-к було накладено арешт на: купюри з серійними номерами: КВ46586265Н, СВ56277367С, DL13633745A; копію доповнення з положення від 06.11.2023 на 1 арк.; мобільний телефон марки Iphone 15 Pro, IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з встановленою сім-картою оператора мобільного зв`язку Lifecell НОМЕР_6 .

Відтак, адвокат звернуся з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, на яке не було накладено арешт, оскільки воно має статус тимчасово вилученого майна, однак майно не було повернуто.

Таким чином, адвокат зазначає, що майно, яке належить ОСОБА_4 є тимчасово вилученим та має бути повернуто законному володільцю, а саме:

- купюри номіналом 200 гривень в кількості 23 штук, загальною сумою 4600 грн;

- купюри номіналом 100 доларів США в кількості 2 штук, загальною сумою 200 доларів США;

- купюри номіналом 1 долар США в кількості 3 штук, загальною сумою 3 долари США, а саме купюри з серійними номерами: C14090209D, В03594989Е, Е50281914D;

- одну купюру номіналом 5 Євро з серійним номером ZВ;

- другий примірник Контракту № 95 про проходження державної служби від 27.10.2023 на 10 арк.

Адвокат в судове засідання подав заяву про розгляд скарги без фіксування технічними засобами. вимоги підтримав.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001969 від 11.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

05.04.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі 757/15362/24-к було надано дозвіл проведення обшуку автомобіля марки «Lexus ES 300H», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN код: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення та майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а саме вилучення: мобільні телефони та інші засоби зв`язку, які використовуються ОСОБА_4 для зв`язку з іншими спільниками, з інформацією стосовно листування та контактів із спільниками, готування до вчинення злочину та обставин вчинення злочину; носії електронних даних та письмові дані, предмети, документи, чорнові записи та речі з інформацією щодо діяльності злочинної групи; документи, в яких зафіксовано обставини готування до злочину, підшукування, пристосування засобів та знарядь, підшукування або змова на вчинення злочинів, факти вимагання, отримання неправомірної вигоди, предмети та документи, на яких залишаться сліди кримінального правопорушення, зокрема комп`ютери, ноутбуки, сервери, планшети, електронні носії інформації (жорсткі диски, флеш-накопичувачі, диски тощо) з інформацією; документи з чорновими рукописними та друкованими записами; блокноти, робочі зошити, копії документів, що посвідчують особу, речі та предмети, що використовувались для створення умов вимагання та отримання неправомірної вигоди та залишили на собі, а також у пам`яті сліди вчинення правопорушення, були його знаряддям та засобом; неправомірну вигоду; особові справи, документи про призначення та переведення, послужні списки, документи про розподіл обов`язків, службові інструкції, тощо щодо працівниківвідділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці ДМС України.

Окрім цього, даною ухвалою було відмовлено в частині вилучення грошових коштів, інших речей і документів, які мають значення для забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та можуть бути доказами під час судового розгляду.

10.04.2024, в період часу з 16 год. 06 хв. по 18 год. 17 хв., на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/15362/24-к від 05.04.2024, було проведено обшук автомобіля марки «Lexus ES 300H», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить та використовувався ОСОБА_4 , в ході проведення якого виявлено та вилучено: 23 купюри номіналом 200 гривень, загальною сумою 4600 грн; 13 купюр номіналом 100 доларів США, загальною сумою 1300 доларів США, а саме купюри з серійними номерами: KB46586265H, CB56277367C, DL13633745A, FL28224049C, HB61953833E, HB48881843H, KG94162950A, FB86270701C, KB36914782I, KB97034894I, HB19617955J, HK58929093C, HL53898432G; 3 купюри номіналом 1 долар США, загальною сумою 3 долари США, а саме купюри з серійними номерами: C14090209D, B03594989E, E50281914D; 1 купюру номіналом 5 ЄВРО з серійним номером ZB; трудову книжку ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки «САТ»; копію доповнення з положення від 06.11.2023 на 1 арк.; другий примірник Контракту № 95 про проходження державної служби від 27.10.2023 на 10 арк.; мобільний телефон марки Iphone 15 Pro, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з встановленою сім-картою оператора мобільного зв`язку Lifecell НОМЕР_6 .

18.07.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/17828/24-к було накладено арешт на тимчасово вилучене 10.04.2024 під час проведення обшуку автомобіля марки «Lexus ES 300H», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить та використовувався ОСОБА_4 майно, а саме на: купюри з серійними номерами: KB46586265H, CB56277367C, DL13633745A. Копію доповнення з положення від 06.11.2023 на 1 арк.. Мобільний телефон марки Iphone 15 Pro, IMEI1 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 з встановленою сім-картою оператора мобільного зв`язку Lifecell НОМЕР_6 .

Окрім цього, з даної ухвали вбачається, що слідчий суддя при ухваленні рішення про накладення арешту прийшов до висновку, що арешту підлягають купюри з серійними номерами: KB46586265H, CB56277367C, DL13633745A, які використовувались органом досудового розслідування як заздалегідь ідентифіковані засоби грошові кошти та прямо зазначені у протоколі від 09.04.2024.

Щодо інших грошових коштів, вилучених під час обшуку від 10.04.2024, то в ході розгляду клопотання прокурором не було доведено, що такі грошові кошти належать до предмету неправомірної вигоди та (або) відповідають іншим ознакам речових доказів, наведеним у ст. 98 КПК України.

Аналогічно прокурором не було доведено, значення для подальшого досудового розслідування другого примірника контракту № 95 про проходження державної служби від 27.10.2023 на 10 арк, що був вилучений у ОСОБА_4 .

Також, з огляду на той факт, що 11.06.2024 ОСОБА_4 отримав від слідчого частину належного йому тимчасово вилученого майна, яке не має значення для подальшого розслідування, що не заперечувалось прокурором, а саме: трудову книжку, на ім`я ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки «САТ», то слідчий суддя вважає, що наразі відсутні підстави для арешту такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).5

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу. Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання.

Так, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя звертає увагу, що навіть, якщо на відшукання майна прямо надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, то це майно набуває статусу тимчасово вилученого майна, у зв`язку із тим, що власник майна після його вилучення позбавлений права володіння, користування, розпорядження.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що органу досудового розслідування надано можливість належним чином дослідити обставини кримінального правопорушення та вилучене майно, з метою встановлення його відношення до кримінального провадження, а тому його утримання протягом тривалого часу призводить до порушення прав його власника, а іншого стороною обвинувачення не було зазначено.

Окрім цього, слідчий суддя при накладенні арешту на вилучене майно під час обшуку надав йому оцінку, а тому майно, на яке не було накладено арешт, підлягає поверненню законному володільцю, у відповідності до його прохальної частини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно із цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями статті 41 Конституції України, яка визначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відтак, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб, що входять до складу групи слідчих у кримінальному провадженні за №0001969 від 11.12.2023, повернути ОСОБА_4 майно, вилучене під час проведення обшуку від 10.04.2024, що здійснювався на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.04.2024 у справі № 757/15362/24-к, в автомобілі марки «Lexus ES 300H», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору VIN код: НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , а саме наступне майно: купюри номіналом 200 гривень в кількості 23 штук, загальною сумою 4600 грн; купюри номіналом 100 доларів США в кількості 2 штук, загальною сумою 200 доларів США;купюри номіналом 1 долар США в кількості 3 штук, загальною сумою 3 долари США, а саме купюри з серійними номерами: C140902090, В03594989Е, Е50281914D; одну купюру номіналом 5 Євро з серійним номером ZВ; другий примірник Контракту № 95 про проходження державної служби від 27.10.20023 на 10 арк.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1