ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського міського суду Рівненської області кримінальне провадження №0000983 від 01.08.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тайкури, Рівненського району, Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , на даний час перебуває у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» (м. Рівне, вул. Дворецька, 116) раніше судимому вироком Рівненського районного суду від 05.03.2021 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127, ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі, -

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час у першій половині липня 2021 року, керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення правового режиму обігу наркотичних засобів, перебуваючи у с. Тайкури, Рівненського району, Рівненської області, в порушення вимог ст. ст. 7, 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», шляхом привласнення знайденого незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, поміщений у частину одноразового медичного шприца, у невстановленому досудовим розслідуванням розмірі, але не менше 8,447 г (в перерахунку на висушену речовину), який є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, відповідно до списку № 1 таблиці ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року. Після цього, ОСОБА_3 помістив вказаний наркотичний засіб у частині одноразового медичного шприца всередину дезодоранту, таким чином приховавши його, та зберігаючи при собі, без мети збуту, разом із іншими особистими речами, перемістив до ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» за адресою: АДРЕСА_3 , куди прибув у зв`язку із обранням запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В подальшому, у липні 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у камері №38 ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», дістав із дезодоранту частину одноразового медичного шприца із вищевказаним наркотичним засобом та приховав його у підлозі під плиткою, продовживши незаконно зберігати без мети збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - канабіс, масою 8,447 г (у перерахунку на висушену речовину), до моменту його виявлення працівниками слідчого ізолятора під час обшуку камери близько 11 год 42 хв 01.08.2024.

Своїми діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Разом з обвинувальним актом, до суду подано угоду про визнання винуватості укладену 27.09.2024 між прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Прокурор вказав, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам чинного законодавства, просив її затвердити та призначити покарання визначене в цій угоді.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, дав показання, що він в липні 2024, за обставин яких не пам`ятає, знайшов наркотичний засіб канабіс, який був поміщений у одноразовий медичний шприц, та який в подальшому помістив (сховав) в середину дезодоранту, зберігаючи при собі, без мети збуту, разом із іншими особистими речами, які переніс в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» куди прибув після обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В подальшому, у камері №38 ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», дістав із дезодоранту частину одноразового медичного шприца із вищевказаним наркотичним засобом та приховав його у підлозі під плиткою, який виявили та вилучили працівники поліції в ході проведення обшуку 01.08.2024. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, вказав, що наслідки укладення, затвердження угоди та її невиконання йому роз`ясненні та зрозумілі, із запропонованим видом та мірою покарання згідний.

Захисник обвинуваченого, також просила затвердити угоду про визнання винуватості.

В даній угоді про визнання винуватості прокурор та обвинувачений виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст. 309 КК України.

Сторони угоди погодили на призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду від 05.03.2021 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 11 місяців.

Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для сторін є - для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку. Для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України. Підозрюваному роз`яснено і є зрозумілими права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, а саме: право на справедливий судовий розгляд, під час якого Прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його обвинувачують, право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст. 394 КПК України та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст. 424 КПК України, обвинуваченій також роз`яснено та зрозуміло.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Суд запевнився, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статті 389 - 1 КК України.

В судовому засіданні суд переконався також у тому, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 309 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції ч.1 ст. 309 КК України, а також, що при укладенні угоди враховані обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покара рання, відсутні.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 309 КК України, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до кримінальних проступків.

У рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

Заслухавши учасників судового провадження, враховуючи, що угода про визнання винуватості відповідає положенню ч.4 ст. 469 КПК України та змісту ст. 472 КПК України, і обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі наслідки укладення, затвердження угоди та невиконання, із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений згідний, враховуючи також обставини що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання; а також дані про особу обвинуваченого що він раніше судимий вироком Рівненського районного суду від 05.03.2021 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України (станом на 24.09.2024 невідбута частина покарання за цим вироком становить 4 роки 9 місяців 21 день); на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, суд приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, обвинуваченому слід призначити визначене угодою про винуватості покарання у виді обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду від 05.03.2021 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 11 місяців.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави 3 029,12 гривень витрати на залучення експерта.

Запобіжний захід не обирати.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374,376,475,392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 27.09.2024 між прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000983 від 01.08.2024.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненому кримінальному проступку передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначити покарання обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ст. 72 КК України, за сукупності вироків, до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду від 05.03.2021 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України, призначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 11 (одинадцять) місяців.

Початок строку відбування покарання обчислювати з часу звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази речовину рослинного походження зеленого кольору, що поміщено до полімерного сейф - пакету ЕС МВС України №2385418 знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок, процесуальних витрат.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частини 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1