Провадження № 1-кс/750/5290/24
У Х В А Л А

01 листопада 2024 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , представників ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_6 , в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання особи, -

в с т а н о в и в :

01.11.2024 до слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла заява адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_6 , в порядку ст.206 КПК України, з вимогою вжити заходів до його звільнення, який безпідставно утримується уповноваженими особами у ІНФОРМАЦІЯ_2 за відсутності будь-якого судового рішення про затримання чи тримання під вартою.

Своє клопотання адвоката ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 31.10.2024 в період часу з 14.00 год. по 15.00 год. її підзахисний був затриманий працівниками патрульної служби у зв`язку з інформацією щодо перебування його у розшуку та доставлений до Чернігівської обласної лікарні для проходження військово-лікарської комісії, де вже були присутні представники ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після відмови ОСОБА_6 від проходження ВЛК, останній був примусово доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де перебуває і на даний час, без будь яких наявних підстав для законного затримання та подальшого утримання особи, чим порушуються його конституційні права.

Просить постановити увалу, якою зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 звільнити позбавленого свободи ОСОБА_6 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 доводи своє скарги підтримала та просили її задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився причини неявки суду не відомі.

Представники НОМЕР_1 в судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції та доставлений до обласного центру мобілізації, як особа, яка порушує закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з тим, що він не прибув по досягненню ним граничного віку перебування на обліку призовників у семиденний термін. Також ОСОБА_6 відмовився у присутності представників ТЦК від проходження ВЛК, мотивуючи це тим, що так порадив зробити йому його адвокат, після чого він був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою з`ясування обставин та складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП. На даний час відносно ОСОБА_6 складається протокол за порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та останньому роз`яснюються норми чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні запроваджено воєнний стан. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні настає особливий період.

31.10.2024 до обласного центру мобілізації працівниками Національної поліції був доставлений ОСОБА_6 , як особа, яка порушує закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Оскільки ОСОБА_6 відмовився від проходження ВЛК, останній був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя, це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, тобто позбавлена свободи за відсутності для того правових підстав.

При цьому, ч. 3 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно з ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1,17,20ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пунктом 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, визначено, що Національна поліція за повідомленнями районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 19) здійснює досудове розслідування стосовно осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачені статтями 335,336,337Кримінального кодексу України; за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ(додаток 20), яке може надсилатися в електронному вигляді засобами інформаційної взаємодії, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) ІНФОРМАЦІЯ_3 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_6 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Аналіз статті 206 КПК України передбачає як незаконне затримання особи - тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

Як вбачається зі змісту скарги, у даному випадку має місце незгода ОСОБА_6 із діями представників ІНФОРМАЦІЯ_3 , пов`язаними з мобілізацією, у зв`язку з чим, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт незаконного утримання ОСОБА_6 під вартою у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд наголошує, що призов громадянина України на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, передбачений ст. 65 Конституції України, а відтак не є незаконним утриманням особи.

Таким чином, твердження про незаконне затримання ОСОБА_6 не відповідає дійсності, оскільки останній не позбавлений свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, що прямо передбачено у ст. 206 КПК України.

Даний факт не знайшов свого підтвердження при розгляді скарги слідчим суддею, оскільки в своїй скарзі ОСОБА_3 не вказує ні адміністративне, ні кримінальне провадження, в рамках якого було затримано ОСОБА_6 .

За таких обставин, слідчим суддею із отриманої інформації, яка викладена у скарзі адвоката ОСОБА_3 , були дотримані вимоги, передбачені ст. 206 КПК України для призначення судового засідання по розгляду клопотання про незаконне затримання та звільнення особи, відтак слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення заяви відсутні.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів його підзахисного службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_5 при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

У справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином слідчий суддя дійшов висновку, що вимоги скарги виходять за межі повноважень слідчого судді, відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 24, 26, 206 КПК України,

у х в а л и в :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1