Справа № 523/6327/19
Номер провадження:1-кп/521/254/24
У Х В А Л А

20 листопада 2024 року м. Одеса

Малиновський районний судом м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду м. Одеси, кримінальне провадження № 0000660 від 07.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, у відношенні ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353 КК України, у відношенні ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України, ст.357 КК України у відношенні ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 146 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси, в складі колегії суддів, перебуває кримінальне провадження № 0000660 від 07.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, у відношенні ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353 КК України, у відношенні ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України, ст.357 КК України у відношенні ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 146 КК України.

Згідно абзацу 5 п. 25-5 Перехідних положень КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

З огляду на вищевикладене, суд вважає можливим розглянути клопотання наявним складом суду.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідні клопотання були направлені прокурором до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», для вручення обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, вважав його необгрунтованим, просив відмовити у його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку захисника, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора, просив обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, просив обрати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думу захисника.

Захисник ОСОБА_12 підтримав думку своїх колег-адвокатів.

Вислухавши клопотання прокурора, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про доцільність продовження запобіжних заходів стосовно обвинувачених.

ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , обвинувачуються, у скоєнні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів. Потерпілі та свідки по даному кримінальному правопорушенні ще не допитувались, письмові докази не досліджувалися.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням обставин даної конкретної справи, тривалість тримання обвинувачених під вартою є розумною з урахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку інтерес суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтересу забезпечення права на свободу.

Все вищевикладене свідчить, що тяжкість покарання ще може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).

Крім того, суд встановлює наявність іншого ризику скоєння іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).

Вказаний ризик підтверджується наявністю судимостей за умисні злочини.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Також, при прийнятті рішення про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує і інші обставини відносно них, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків ; майновий стан; розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачуються.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та обмеження їх конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

З урахуванням обставин справи та враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочину, який вчинений із застосуванням насильства (розбій), суд вважає за можливе не визначати обвинуваченим розмір застави у кримінальному провадженні.

Щодо клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 суд зазначає наступне.

Так, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.01.2021 обвинуваченому ОСОБА_9 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Дія відповідного запобіжного заходу зобов`язує обвинуваченого ОСОБА_9 дотримуватись відповідної процесуальної поведінки, зокрема, перебувати за місцем проживання у період з 21.00 год. по 07.00 год. наступної доби, з`являтись до суду за кожним викликом, не перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином, а також повинна стримувати обвинуваченого від будь-яких протиправних дій, та дій, що будуть спрямовані на перешкоджання судовому розгляду та виконанню завдань кримінального провадження.

Разом з цим встановлено, що 20.11.2021 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11,12 ч. 2 ст.115 КК України, у закінченому замаху наумисне вбивство, вчинене на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

На даний час вказана справа розглядається в Малиновському районному суді м. Одеси.

Тобто ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, об`єктивно підтверджений та його вагомість не може залишатися поза увагою, так як залишення ОСОБА_9 на свободі без суворого та дієвого важелю впливу на його процесуальну поведінку, призвело до причетності ОСОБА_9 до нового кримінального правопорушення.

Таким чином, запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання останнім покладених на нього обов`язків.

Вказані обставини створюють ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики того, що і у подальшому обвинувачений може вчинити ще нове кримінальне правопорушення.

Крім того, існує ризик того, що обвинувачений може незаконного впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні з метою примусити їх не свідчити у суді або змінити свої покази у подальшому, впливати на інших співучасників, які його викривають.

Також, тяжкість кримінальних правопорушень свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності цієї особи, дозволяє спрогнозувати з достатньо високою імовірністю його поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, що свідчить про наявність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання визначеним законодавством ризикам, зокрема вчинити нове кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими.

Тобто, той факт, що будь-яких висновків з попередньої судимості ОСОБА_9 не зроблено, під час перебування справи в суді відносно нього, знов вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи під запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту, тобто ризик вчинення нових злочинів повністю підтверджений.

Відповідно до вимог ст.ст. 177, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний/обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинуваченого, характеру інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_9 для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надає можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26.06.1991).

Поряд з цим положеннями п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та обмеження його конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ

З урахуванням обставин справи та враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, який вчинений із застосуванням насильства (розбій), суд вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177,183, 201, 331, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів до 18.01.2025 року, включно, в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» .

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 днів до 18.01.2025 року, включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 60 днів, до 18.01.2025 року, включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Не визначати обвинуваченим розмір застави.

Копію ухвали направити в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» та ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1