КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5114/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 05 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 321, частиною 4 статті 321 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_8 , погодженого прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене під час проведення обшуку 20 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , повний перелік згідно резолютивної частини ухвали.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що майно, вилучене 20 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Апелянт вважає, що клопотання прокурора не містить будь-яких фактичних даних, які б підтверджували той факт, що тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Крім того, апелянт зазначає про необґрунтованість підозри, що пред`явлена ОСОБА_7 та вказує на порушення слідчим суддею процесуальних норм щодо розгляду клопотання про арешт майна.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, просив суд про відкладення судового засідання. Разом з тим, доказів на підтвердження поважності вказаних у даному клопотанні причин неприбуття у судове засідання прокурор не долучив.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, який без поважних причин не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи адвоката ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СВ Солом`янського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 05 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 321, частиною 4 статті 321 Кримінального кодексу України.

З протоколу обшуку від 20 червня 2024 року, який відбувався за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що у ході проведення обшуку виявлено та вилучено:

- 9 квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» поміщено до спец пакету № WAR1149806;

- мобільний телефон марки «Нокіа» рожевого кольору із сім картою оператору мобільного зв`язку «Київстар», який вилучено до спец пакету WAR1149809;

- ноутбук марки «Apple MacBook Pro» серійний номер НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено до спец пакету № WAR1869641;

- ноутбук марки «acer» з нерійним номером 1D DD97265NG , який було поміщено до спец пакету № WAR1869552;

- ноутбук марки «acer» чорного кольору з серійним номером НОМЕР_2 із зарядним пристроєм, який було поміщено до спец пакету № SUD4004283;

- ноутбук марки «acer» чорного кольору з серійним номером NXV7XEU008404244A73400 із зарядним пристроєм, який було поміщено до спец пакету № WAR1869638;

- штамп-печатка «Аптека Форте; Штамп-печатка «ОСОБА_7 »;

- штамп-печатка «ФОП ОСОБА_7 »; Штамп-печатка «Лайф-Фарм»;

- штамп-печатка «Аптека Форте»;

- штамп-печатка «Лайф Фарм для документів»;

- штамп-печатка ТОВ «Лвйф-Фарм»;

- штамп-печатка ФОП « ОСОБА_11 для довідок та документів» у загальній кількості 8 штук, які було вилучено та поміщено до спец пакету № ЕХР0334516;

- три папки з документами та копіями документів діяльності ТОВ «Лайф-Фарм»; Аптека Форте; «Фарма-Дент», які було вилучено до спец пакету № WAR11869553;

- дві папки з документами та копіями документів діяльності ТОВ «Лайф-Фарм»; Аптека Форте; «Фарма-Дент», які було вилучено до спец пакету № WAR11869555;

- три папки з документами та копіями документів діяльності ТОВ «Лайф-Фарм»; Аптека Форте; «Фарма-Дент», які було вилучено до спец пакету № WAR11869554;

- мобільний телефон марки «IPhone 12» в силіконовому чохлі імеі НОМЕР_3 вилучено та поміщено до спец пакету № WAR1149808;

- мобільний телефон марки «IPhone 8» в силіконовому чохлі імеі НОМЕР_4 вилучено та поміщено до спец пакету № WAR1149809;

- банківська картка «Sense Bank» № НОМЕР_5 вилучено та поміщено до спец пакету № WAR1149805;

- в`язка металевих ключів вилучено та поміщено до спец пакету № PSP1238870;

При цьому, постановою слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 від 21 червня 2024 року, виявлене та вилучене майно у ході обшуку 20 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

21 червня 2024 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_8 , погодженого прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене під час проведення обшуку 20 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , повний перелік згідно резолютивної частини ухвали.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, беручи до уваги зміст винесеної 21 червня 2024 року постанови про визнання майна речовим доказом, зважаючи на наявність достатніх доказів того, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, вилучене під час обшуку, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апелянта про невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вищевказане вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо необґрунтованості підозри не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Разом з цим, колегія бере до уваги твердження апелянта, що розгляд поданого клопотання дійсно відбувся не в строк визначений ч. 6 ст. 173 КПК України, однак це не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді

ОСОБА_12