Справа № 466/8409/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/871/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвокатеси ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 20.08.2024 року, у кримінальному провадженні № 0000835, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю :

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 20.08.2024, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою строком 60 днів, без визначення розміру застави, до 18.10.2024 року включно.

Слідчий суддя своє рішення мотивувала тим, що прокурор довів обґрунтованість підозри висунутої обвинуваченому, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того враховано тяжкість злочину, відсутність соціальних зв`язків обвинувачуваного.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, в тому числі у виді застави, не гарантуватиме виконання покладених на нього обов`язків.

На ухвалу суду подала апеляційну скаргу захисник обвинуваченого, яка просить скасувати дану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених КПК або визначити розмір застави в сумі 80 000 гривень.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 був затриманий при отриманні на «Новій пошті» посилки об`ємом 10 кг, а в подальшому при обшуку в його помешканні виявлено пакети з речовиною невідомого походження. Йому пред`явлено підозру по ч.3 ст. 307 КК України, однак і досі досудовим слідством не доведено його причетність до вчинення злочину за цією статтею.

Апелянт покликається, що такі дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України та практиці Європейського суду з прав людини. Не відповідає ухвала суду першої інстанції і вимогам ст. 370 КПК України. Єдиним доказом висунутої вини обвинуваченому є протокол його затримання та припущення сторони обвинувачення, про належність мобільного телефону та отриманої посилки саме ОСОБА_7 . У клопотанні прокурора жодні ризики не підтверджені. У справі не встановлені свідки на яких може впливати обвинувачений. Відтак судом першої інстанції не було всебічно досліджено всі обставини справи, які стосуються підстав продовжувати тримання обвинуваченого під вартою. Жодних вагомих доказів придбання та розповсюдження ОСОБА_7 наркотичних речовим слідством не надано.

Апелянт наголошує, що призначення запобіжного заходу без визначення розміру застави або застосування альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу підтверджує неповноту судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор та захисник обвинуваченого були належним чином повідомлені про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибули з невідомих причин, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти розгляду справи без його захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованого ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі. Суд вважав, що з врахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину та суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченому в разі доведення його винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого злочину, продовження злочинної діяльності. Такі ризики існували на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим, не зменшилися та продовжують мати місце на даний час.

Крім того судом першої інстанції при прийняті рішення по заявленому клопотанню було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , документи, що його характеризують, відомості про стан здоров`я, сімейний стан, а тому на переконання суду, застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Оскільки обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд вважав за недоцільне визначати обвинуваченому розмір застави.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, в умовах воєнного стану.

Тримання обвинуваченого під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано доводи сторони захисту щодо підстав застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи захисника обвинуваченого не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвокатеси ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2024 року, у кримінальному провадженні № 0000835, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: