Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/849/24
Категорія ст.537 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/13223/24 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 13.09.2024,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою задоволено клопотання адвоката ОСОБА_7 та звільнено засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 70, 71 КК України.

Прокурор ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням повернути справу за клопотанням адвоката про звільнення ОСОБА_9 від подальшого відбування покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2021, в Богунський районний суд м. Житомира на новий розгляд по суті. При цьому, наголошує що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та є передчасними. При цьому, звертає увагу, на ухвалу колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка в своїх висновках відступила від правозастосовної позиції в подібних правовідносинах, якою керувалася Перша судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110км23), за якою зміни ст. 51 КУпАП визнані підставою до застосування приписів ст. 5 КК України, адже виходить із іншої правової позиції щодо застосування норм права, відмінної від раніше висловленої Верховним Судом. У зв`язку з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 434-1 КПК України кримінальне провадження передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовної практики, однак, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано правові позиції Верховного Суду, відсутності на даний час єдиної правозастосовної практики з вказаного питання та ухвалено передчасне рішення про задоволення клопотання захисника. Крім того, в ході розгляду клопотання не досліджено питання наявності підстав для застосування положень вимог Закону № 3886-ІХ відносно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25.03.2019 за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 75 КК України, яким ОСОБА_9 засуджено до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки за вчинення ряду крадіжок: 15.12.2018 на суму 328 грн., 18.12.2018 на суму 328 грн., 20.12.2018 на суму 328 грн., 23.12.2020 на суму 328 грн., 28.12.2020 на суму 656 грн., 03.01.2019 на суму 361 грн., 05.01.2019 на суму 361 грн., що вказує на неповноту судового розгляду. Також судом першої інстанції при ухваленні судового рішення від 13.09.2024, яким ОСОБА_9 звільнено від подальшого відбування покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2021, не визначено порядок виконання покарання за вироком цього ж суду від 12.03.2020. Так, вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2021 ОСОБА_9 засудженого за вчинення рядку крадіжок за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12.03.2020 та призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. У відповідності до вироку від 12.03.2020 ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення з випробування з іспитовим строком 3 роки. Внаслідок вчинення нових кримінально-караних діянь під час іспитового строку, ОСОБА_9 фактично порушив умови іспитового строку та вироком від 04.10.2021 судом скасовано іспитовий строк за вироком від 12.03.2020 та призначено остаточне покарання у порядку ст. 71 КК України. Разом з тим, ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.09.2024 ОСОБА_9 звільнено від подальшого відбування покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2021, тобто даною ухвалою засудженого звільнено не лише від відбування покарання, призначеного за вчинення крадіжок за вироком від 04.10.2021, які на думку суду декриміналізовані, але і незаконно звільнено від відбування покарання, призначеного вироком від 12.03.2020 за злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки частина покарання за цей злочин приєднана до покарання, визначеного вироком від 04.01.2021 на підставі ст. 71 КК України, а кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України у будь-якому випадку не підлягає декриміналізації. Внаслідок такого незаконного рішення ОСОБА_9 фактично уникне відповідальності за вчинення злочину за вироком від 12.03.2020, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення не вирішено порядок виконання покарання за вказаним вироком.

Заслухавши доводи захисника в підтримку заявленого вище зазначеного клопотання, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В свою чергу, втрата чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 (далі - Закон №3886-IX ) у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст.51 КУпАП.

Тобто, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст.185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2020 році становила 2102 грн., відповідно, в 2021 році становила 2 270 грн.

При цьому, ОСОБА_9 засуджено вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2021 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України (а.п.13-14), за події які мали місце 08.12.2020 (вартість викраденого майна 866,30 грн.), 10.12.2020 (вартість викраденого майна 749,15 грн.), 01.05.2021 (вартість викраденого майна 650 грн.) та 04.05.2021 (вартість викраденого майна 1 704,95 грн.)

Таким чином, вартість викраденого майна на час вчинення ОСОБА_9 діянь не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2020-2021), вчинені ним діяння, з огляду на прийнятий Закон № 3886-IX, яким з огляду на положення ст.5 КК України фактично скасована кримінальна протиправність діяння, не підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

При цьому, згідно норм ч.2 ст.74 КПК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, враховуючи вимоги закону, засуджений ОСОБА_9 підлягає звільненню від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2021 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

В свою чергу, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12.03.2020 відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70, ст.75 КК України підлягає до самостійного виконання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 13.09.2024, якою звільнено засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 70, 71 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення засудженого ОСОБА_9 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь задовольнити частково.

Звільнити засудженого ОСОБА_9 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2021 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12.03.2020 відносно ОСОБА_9 засудженого за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70, ст.75 КК України виконувати самостійно.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :