КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/6432/2024 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 рокуКолегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року клопотання захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000185 від 05.04.2022 року. повернуто особі, яка його подала.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що клопотання захисника не відповідає вимогам ч. 3 ст. 201 КПК України, а саме, до клопотання не додано підтвердження того, що прокурору (саме тому прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні - Обухівському окружному прокурору Київської області) надіслано копію даного клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання, оскільки до клопотання додано квитанцію № 1703683 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС: Київської обласної прокуратури. Натомість, як вбачається із Витягу з ЄРДР № 0000185 від 05.04.2022 року та копії повідомлення про підозру від 11 квітня 2024 року, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Обухівською окружною прокуратурою Київської області (Васильківський відділ).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує на те, що дана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам закону, є необґрунтованою, невмотивованою та такою, яка постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі посилався на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року № 223-558/0/4¬13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», відповідно до якого слідчий суддя вправі постановити ухвалу про повернення клопотання для усунення недоліків, якщо клопотання подано слідчому судді без додержання вимог, визначених відповідною нормою КПК.

У вказаному Листі, на який посилається суд, зазначено, що суд має право повернути клопотання саме для усунення недоліків і наголошує, що це стосується, зокрема, клопотань про застосування тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом, клопотання про відсторонення від посади, клопотання про арешт майна та клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів.

Скаржник наголошує, що Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не є Законом України, а чинний КПК України має вищу юридичну силу.

Апелянт зазначає, що ст.ст. 193-194 КПК України та ст. 201 КПК України не наділяють суд повноваженнями повертати клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу.

В судове засідання прокурор та захисник не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора та захисника.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції.

Згідно з цією статтею, національний засіб юридичного захисту має бути таким, що дозволяє компетентному національному органу як розглянути «небезпідставну скаргу», подану на підставі Конвенції так і забезпечити відповідну сатисфакцію. Держави наділені певним полем розсуду щодо способу, в який вони забезпечують виконання своїх зобов`язань за цим положенням («De Souza Ribeiro v. France» п. 78, заява №22689/07, рішення 13.12.2012 року, «Байсаков проти України» п. 70, заява №54131/08, рішення 18.02.2010 року).

Викладену у статті 13 Конвенції вимогу щодо «ефективного засобу правового захисту» належить тлумачити як таку, що має на увазі настільки ефективний засіб захисту, наскільки це можливо з огляду на притаманні конкретному контексту обмеження можливостей для оскарження ( «Klass and Others v/ Germany», п. 69 ).

У змісті статті 13 Конвенції не існує будь-яких обмежень для застосування до будь-якого з аспектів «права на судовий розгляд», зафіксованого в пункті 1 статті 6 Конвенції («Kudla v. Poland» (GC) п.151).

Будь-які обмеження, що містяться у національному законодавстві про право на перегляд, повинні за аналогією з правом на доступ до суду, що міститься в пункті 1 статті 6 Конвенції, мати законну мету і не порушувати саму суть цього права («Galstyan v. Armenia» п. 125, «Gurepka v. Ukraine» п. 59, «Krombach v. France» п. 96, «Shvydka v. Ukraine» п. 49).

Беручи до уваги вищезазначену аналогію, доречним є повторення встановленого принципу Суду про важливість права на доступ до суду, з урахуванням важливої ролі права на справедливий судовий розгляд у демократичному суспільстві. У випадках, де існує право на оскарження відповідно до статті 2 Протоколу №7, воно має бути настільки ж ефективним (Airey v. Ireland», п. 24, «Shvydka v. Ukraine» п. 49).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, визначено Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

В ст. 309 КПК України наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, та визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

В даному випадку для захисника «справа» в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України зводиться виключно до питання повернення слідчим суддею клопотання про зміну запобіжного заходу, що вирішене оскарженою ухвалою.

При цьому, іншого механізму судового захисту, ніж звернення до апеляційного суду для захисту порушених прав, апелянт не має.

Тому слід зробити висновок, що засобом правового захисту для забезпечення прав і свобод ОСОБА_7 , в інтересах якого діє захисник ОСОБА_6 , в даному випадку є апеляційний перегляд відповідної ухвали про повернення клопотання про зміну запобіжного заходу.

З огляду на викладене, ухвала слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року є такою, що підлягає апеляційному перегляду.

Як вбачається зі змісту клопотання захисника, ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2024 року обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29.09.2024 року.

17 вересня 2024 року захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням, у якому просив змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року клопотання захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу повернуто особі яка його подала, з посиланням на те, що вказане клопотання не відповідає вимогам ч. 3 ст. 201 КПК України, зокрема, до нього не додано підтвердження того, що прокурору (саме тому прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні - Обухівському окружному прокурору Київської області) надіслано копію даного клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання, оскільки до клопотання додано квитанцію № 1703683 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС: Київської обласної прокуратури. Натомість, як вбачається із Витягу з ЄРДР № 0000185 від 05.04.2022 року та копії повідомлення про підозру від 11 квітня 2024 року, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Обухівською окружною прокуратурою Київської області (Васильківський відділ).

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 18 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Тобто, за змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування.

За положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.

Частина 1 статті 201 КПК України регламентує, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 КПК України слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання стороні захисту, поданого в порядку ст. 201 КПК України, не передбачено нормами КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу поза межами його процесуальних повноважень, з порушенням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним законом, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з призначенням нового розгляду слідчим суддею Васильківського міськрайонного суду Київської області матеріалів клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 201, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисникаОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,- задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року, якою клопотання захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000185 від 05.04.2022 року повернуто особі, яка його подала, - скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд клопотання захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,про зміну запобіжного заходу по суті цього клопотання слідчим суддею Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4