Справа № 167/55/24
Номер провадження 1-кп/167/31/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183 від 25 червня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Кроватка Рожищенського району Волинської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, депутата Копачівської сільської ради VIII скликання, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи депутатом Копачівської сільської ради восьмого скликання, 24 червня 2023 року близько 22 години 20 хвилин, перебуваючи на узбіччі дороги, що поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, у присутності малолітніх осіб ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно наніс ОСОБА_6 один удар головою в ділянку носа, заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді дрібного садна на спинці носа, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в зміненому обвинувальному акті, що був затверджений прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 16 квітня 2024 року за погодженням з Першим заступником керівника Луцької окружної прокуратури ОСОБА_11 16 квітня 2024 року.

Прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений умисно спричинив потерпілому ОСОБА_6 легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, висновку експерта, показаннях потерпілого та свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Під час виступу у судових дебатах прокурор вважає, що надані докази доводять склад кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , і судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті (зміненому) фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності.

Правова позиція сторони захисту. Надані обвинуваченим показання щодо пред`явленого йому обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, не визнав.

Цивільний позов не визнав.

Суду показав, що 24 червня 2023 року у вечірню пору доби, близько 21 години, до нього зателефонував син ОСОБА_12 ОСОБА_13 і повідомив, що в с. Доросинях невідома йому до цього людина відібрала у нього ключі від мотоцикла. Повідомив, що чоловік вискочив на дорогу, кинувся під колеса і ледь не скоїв ДТП. Після чого відібрав ключі від транспортного засобу. Він сказав, щоб син зачекав, що він зараз до нього під`їде. Коли він приїхав на місце, то з`ясував що людина, яка відібрала ключі в сина, це раніше йому знайомий ОСОБА_14 . Запитав у ОСОБА_15 , навіщо він так вчинив, на що той відповів, що не хоче щоб вони біля його будинку їздили, оскільки у нього малі діти. Сказав, що доб`ється щоб тут не їздили і, що ключі поверне лише коли приїде поліція. Тоді він відповів, що також викличе поліцію, що і зробив. Приблизно хвилин 10-15 чекали приїзду поліції. Весь чай час ОСОБА_15 провокував його, пропонував відібрати ключі у нього силою, оскільки вони знаходяться у нього в спортивних штанах, неодноразово їх показував і казав що не віддасть.

До приїзду поліції потерпілий зупинив по дорозі ще одного мотоцикліста, сфотографував його, його транспортний засіб та номерні знаки і сказав, щоб їхав, оскільки він його відпускає. Коли приїхала поліція, то на місці події був ще один водій мотоцикла. Поліцейські сказали, щоб він віддав ключі, однак ОСОБА_15 сказав, що віддасть пізніше, і вони їздити не будуть. Говорив, що вони не мають права їздити, оскільки ще малі, хоча його син на той час мав уже двадцять років. Вимагав, щоб на них склали протоколи про адміністративні правопорушення. Поліцейські сказали, що будуть розглядати ситуацію, що склалася, а ОСОБА_15 нехай поверне ключі власнику, оскільки у зв`язку із військовим станом, це може розцінюватися, як крадіжка. Між працівниками поліції і ОСОБА_15 виникла суперечка і ОСОБА_16 викликав ще один наряд поліції. Йому не сподобалося, що працівники поліції мали писати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, однак не конфісковували транспортний засіб.

Весь час ОСОБА_16 все знімав на відео, поводив себе нахабно, сідав до поліцейських в автомобіль, вони його виганяли, забороняли знімати матеріали, які вони складають. Згодом ОСОБА_15 почав його штовхати. На той момент його син давав покази працівникам поліції і відносно нього складали адміністративні матеріали за водіння транспортного засобу без водійського посвідчення. Це відбувалося в автомобілі і складав матеріали ОСОБА_17 .

ОСОБА_15 неодноразово штовхав його животом в живіт і під час цього він нахилився вперед і ОСОБА_16 зімітував, що він його вдарив. В цей час на вулиці було ще видно, хоча й було вже біля 22-ї години вечора. За вечір разів три-чотири він так його штовхав. Це не було боляче, однак під час таких штовхань можна втратити рівновагу. Фізичного контакту його голови з носом ОСОБА_16 не було, в крайньому разі він цього не відчув. Він удар головою ОСОБА_16 не наносив, це імітація того, що він вдарив ОСОБА_15 . На його думку потерпілий це інсценував для того щоб мати з цього грошову (фінансову) вигоду.

Поліцейський ОСОБА_17 сидів на передньому пасажирському сидінні і оформляв матеріали, навпроти нього стояв ОСОБА_18 , позаду нього стояв він, неповнолітній мотоцикліст, інший поліцейський та дружина ОСОБА_16 . Фактично ОСОБА_17 не міг бачити, чи наносив він удар, чи ні, оскільки сидів в автомобілі і перед ним стояв ОСОБА_18 . ОСОБА_19 перебувала від нього на невеликій відстані метрів за 5-7 і в той час спілкувалася з другим поліцейським. Ключі ОСОБА_16 показував потім.

Чи могли вони спостерігати за моментом імітації удару він не знає, вони в цей час між собою розмовляли. Після цього потерпілий ходив біля них і ніяких слідів не було, але коли він повернувся із-за блоків і сказав дружині принеси щось витертись, оскільки був подряпаний ніс, однак там не було що витирати, так як була лише крапля крові. Чим він подряпався не знає, оскільки від удару подряпини з боку носа не буде. З часу імітації удару до моменту, коли потерпілий відійшов за блоки пройшло 8-10 хвилин, оскільки він ще певний час ходив біля них, а коли пішов за блоки, то повернувся з подряпиною і без ключів. Поліцейські зафіксували, що ОСОБА_15 ключів не брав.

Стверджує, що ОСОБА_16 сам себе подряпав, оскільки фізичного контакту між ними не було і нікого іншого за блоками він не бачив. Блоки знаходилися там, де на сьогодні збудований магазин. Суперечка, яка виникла між ним та ОСОБА_16 з його сторони не була на підвищених тонах, але ОСОБА_15 себе поводив дуже агресивно, тому і поліцейські теж на нього кричали. Він не хотів, що дійшло до суду, тому хотів примиритися з потерпілим.

Батьки поліцейського ОСОБА_17 поховані в с. Доросині, тому він вважає, що ОСОБА_16 і ОСОБА_17 дуже близько знайомі, однак чи перебувають вони в родинних відносинах він не знає.

Додав, що ОСОБА_15 схопився за носа і почав кричати, що він його вдарив. Вважає, що удару не було, що все було зімітовано ОСОБА_15 . Крові там не було, оскільки не було дотику. Потім відразу подзвонив на «102» та повідомив, що його побили. Після цього ходив і продовжував його штовхати, а поліцейські продовжували складати матеріали. Згодом, через хвилин 10 ОСОБА_15 пішов за блоки, які лежали неподалік і вийшов через хвилини дві вже з подертим з боку носом, де виступала кров. Тоді він запитав у потерпілого, що він зробив. Після цього ОСОБА_16 почав чіплятись до поліцейських, і говорити, щоб ті подивились, оскільки його побили. Потім приїхала слідчо-оперативна група по тому факту, що у сина відібрали ключі. Коли у ОСОБА_15 запитали за ключі, то він сказав, що ніяких ключів він не брав. Поліцейські склали матеріали відносно того, що у ОСОБА_16 подряпаний ніс і почали його допитувати, але він пояснював, що ОСОБА_15 не бив. Поліцейські пояснили, що там буде мінімальний штраф і тому він погодився. Інший мотоцикліст був неповнолітній, тому він допомагав знайти контакти до його батьків. Згодом приїхав батько того неповнолітнього хлопця. ОСОБА_16 в той час не було на вулиці, він був в подвір`ї. Тоді той батько покликав його і запитав чому у його сина синє вухо, оскільки той був без шолома і ОСОБА_16 його вдарив у вухо, коли відбирав ключі. Тоді потерпілий знову подзвонив в поліцію і сказав що йому та його сім`ї погрожують ОСОБА_13 і батько того неповнолітнього мотоцикліста. Потім поліцейські знову відібрали пояснення у ОСОБА_16 , у нього та у батька неповнолітнього. Однак ОСОБА_16 знову подзвонив на «102» і знову повідомив, що йому погрожують. Поліцейський розмовляв з черговим поліції і говорив, що ОСОБА_15 не можуть погрожувати, оскільки він сидить з ним (працівником поліції) і дає пояснення. Всі події тривали з 21 години до 02 год 30 хв ночі. Мотивів бити ОСОБА_16 у нього не було і потерпілий все придумував на рівному місці.

Йому пропонували оскаржити те, що на сина склали протокол за водіння т/з без посвідчення водія, оскільки у поліції немає доказів того, що він керував мотоциклом, оскільки коли поліцейські приїхали, то син не керував, однак він цього робити не став. На його думку, ОСОБА_16 вчинив злочин, коли відібрав у сина ключі і якщо йому це зійде з рук, то останній в подальшому і далі буде вчиняти подібні злочини. Відносно дітей ОСОБА_16 , то їх на місці події не було і він їх вперше побачив в судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_15 забрав ключі від мотоцикла і у того неповнолітнього мотоцикліста, який проживає за десять кілометрів від с. Доросині і хлопець повів мотоцикла додому в руках. На його думку, ОСОБА_15 вів себе неадекватно: то сміявся, то кричав, то кукурікав, на що працівники поліції робили йому зауваження. Згодом він дізнався, що ОСОБА_15 звернувся до лікарні, тому хотів з ним поговорити, однак на одинці без свідків боявся з ним розмовляти. Тому вирішив попросити пастора церкви, в яку ходить ОСОБА_16 , однак виявилося, що пастором є ОСОБА_20 , проте у нього немає пастви. Цивільний позов не визнає, оскільки не розуміє за що має платити. Ліки ніхто йому не призначав, він займався самолікуванням.

Захисник ОСОБА_21 ОСОБА_22 в судовому засіданні зазначив, що інкриміноване ОСОБА_23 ОСОБА_13 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду. Вважає показання потерпілого ОСОБА_6 суперечливими і такими, що не узгоджуються у сукупності з показаннями інших учасників процесу та письмовими доказами. Просить суд визнати ОСОБА_3 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Правова позиція потерпілого. Надані потерпілим показання.

Потерпілий ОСОБА_6 під час надання показань підтримав позицію прокурора, викладену в зміненому обвинувальному акті та підтриману в судовому засіданні, просить суд призначити обвинуваченому покарання громадські роботи на максимальний строк в межах санкції відповідної статті. Цивільний позов підтримує.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що у селі, де він проживає з сім`єю, а саме в АДРЕСА_2 постійно ввечері та в нічний час їздять мотоциклісти (на перегонки) і по даній причині він неодноразово усно звертався до голови сільської ради, щоб той вжив заходів, однак письмово заяви не писав. 24 червня 2023 року у вечірній час, близько біля 20-21ї години, його дружина, гуляючи біля дороги, зупинила мотоцикліста. Він в цей час повертався з кладовища, тому бачив це. По дорозі ще їхало п`ять мотоциклістів, яких він також намагався зупинити, щоб зробити зауваження. Однак по дорозі їхали автомобілі і ОСОБА_18 пригальмував, однак не зупинився, і намагався його об`їхати та зачепив потерпілого. Тоді у нього заглох мотоцикл. Він сфотографував слід від мотоцикла, коли ОСОБА_18 гальмував. Згодом до них під`їхало ще два мотоцикліста. Тоді між ними виникла суперечка і він викликав патрульну поліцію, оскільки вважав, що в країні війна, і мотоциклісти порушують спокій і тишу, а у нього з дружиною маленька дитина. Дискусія тривала приблизно біля 10 хвилин, після чого до них під`їхав на автомобілі ОСОБА_24 . Він сказав, що у них є всі необхідні документи на мотоцикл і у них все нормально. Згодом приїхали поліцейські. Він їх попросив, щоб поліцейські відібрали від нього заяву, однак поліцейські посміхалися, тоді він їх зняв на телефон і повідомив, що знову буде телефонувати на «102» та викликати інших патрульних, оскільки ці напевно мають якісь відносини з ОСОБА_25 . В цей час до нього підійшов ОСОБА_25 і погрожуючи, наніс йому один удар головою в переносицю і пішла кров з носа. В момент удару ОСОБА_13 знаходився від нього на відстані пів метра. Його діти та дружина це бачили і також бачили інші люди, які там стояли неподалік: патрульні, син ОСОБА_13 та ще якийсь неповнолітній хлопець. Це відбулося на відстані метрів 2 від патрульних, що стояли біля них. Внаслідок удару на носі утворилася подряпина. Після удару він пішов вмити обличчя від крові. Згодом поліцейські взяли у нього заяву. Його представник (адвокат) згодом писав скаргу на патрульних і йому прийшла відповідь про те, що з патрульними була проведена бесіда. Після нанесення удару ОСОБА_13 йому ніякої допомоги не надавав, а лише погрожував. Він ОСОБА_13 знав раніше, оскільки робив йому опалення в будинку. Все відбувалося протягом пів години від того, як зупинили мотоциклістів і до удару в переносицю, в цей час ще не була комендантська година. Це відбувалося на узбіччі асфальтної дороги. Суперечка виникла через те, що його дружина зупинила сина ОСОБА_25 , щоб зробити зауваження. Обвинуваченого там в той час не було, він приїхав вже пізніше. Під час суперечки ОСОБА_25 підвищував голос та його син висловлювався нецензурною лайкою. ОСОБА_13 через два місяці після події бачив його в місті Рожище, однак пробачення не просив, а навпаки насміхався над ним.

Наступного дня після події він звернувся в Рожищенську лікарню та в правоохоронні органи, де йому дали направлення на експертизу і оскільки була неділя, тому він вже в понеділок звернувся в обласну лікарню, де його оглянув лікар. З моменту нанесення ОСОБА_13 йому тілесного ушкодження і до того, як його оглянув лікар більше ніяких тілесних ушкоджень ніхто йому не наносив і він не отримував. Ліки обезболюючі він вживав на ніч, ті що були вдома. А медикаменти від головного болю купував уже 28.06.2023 року. До цього інциденту в правоохоронні органи з заявою на мотоциклістів не звертався. Чи їздив мотоциклом син ОСОБА_25 в комендантську годину йому не відомо. Він призупинив сина ОСОБА_25 , а той в свою чергу зачепив його на обочині. Ключі від транспортного засобу він у сина ОСОБА_13 не забирав. Даний конфлікт тривав до 2-ї години ночі, оскільки там був ще один неповнолітній мотоцикліст і викликали туди його батьків та голову сільської ради. Автомобілів, які рухаються по дорозі, біля його будинку він не зупиняє, а мотоциклістів зупинила його дружина. Подія відбулася, згідно відео, о 22 год 23 хвилин. Патрульні встановлювали прізвище другого мотоцикліста.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за яким змінений обвинувальний акт надійшов до суду, не визнає, за клопотанням сторони обвинувачення, яке було підтримано стороною захисту та потерпілим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене змінене обвинувачення доведено в повному обсязі.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , викладені вище;

- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , який, будучи 12.04.2024 року допитаний безпосередньо в судовому засіданні в присутності законного представника та педагога, показав, що влітку минулого року у вечірню пору доби сталась ця подія. Він бачив, що ОСОБА_13 підійшов і вдарив його тата головою в ніс. В батька потім був синяк, подряпина і ніс трохи припух, а як вдарив, то йшла кров, і він ходив вмиватися. Там було троє людей (два мотоциклісти, і дядько потім приїхав). Також були поліцейські. Він знаходився неподалік, приблизно на відстані як довжина залу судових засідань і все бачив. Розмову між батьком і дядьком, який його вдарив, він не пам`ятає. Вони сварилися за те, що тато спиняв мотоцикліста. Після того, як той дядько вдарив батька, то він не вибачився за це і налагодити ситуацію не намагався. Поліцейських у форменому одязі було двоє. Спати він лягає приблизно о 21-22 годині вечора;

- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_8 , який, будучи 12.04.2024 року допитаний безпосередньо в судовому засіданні в присутності законного представника та педагога, показав, що можливо його тато сварився з дядьком, що знаходиться в залі судових засідань, він точно не пам`ятає. Влітку минулого року, коли вже були канікули ввечері, він катався на велосипеді і бачив, як той дядько вдарив тата. Він головою вдарив батька в ніс. Це відбувалося на відстані від нього за метрів 5-6. Він приїхав додому і пішов до хати. ОСОБА_26 також була там біля тата. Там був один поліцейський автомобіль з мигалками. Спати він лягає о 21 годині, а о 22 годині вже спить. Поліцейські також бачили, як той дядько вдарив тата, однак тоді казали, що не бачили. Чи затримували поліцейські того дядька і чи робили йому зауваження він не бачив. Стояло два мотоцикли і два автомобілі: один поліцейський, а другий білий. Поліцейських у формі було двоє;

- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_27 , який, будучи 12.04.2024 року допитаний безпосередньо в судовому засіданні в присутності законного представника та педагога, показав, що минулого року влітку, коли були канікули ввечері його тато йшов з кладовища до хати і хтось його побив. Батько йшов і його чуть не збили люди на мотоциклах, тому тато декілька з них спинив. Він зі своїми братами був в той час в будинку, грав в телефоні, а коли почув шум, то побачив через вікно, що на вулиці тато свариться і приїжджала поліція. Щоб били тата він не бачив. Його братів звати ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 і ОСОБА_32 . Спати він лягає біля 2122 ї години, по різному буває. На вулицю виходив ОСОБА_29 і ОСОБА_28 , сестер у нього немає. Коли брати повернулися до хати, то йому розповідали, що їх тата вдарили і з носа йшла кров. Вони бачили, що кров йшла, і мама говорила. Він через вікно бачив, що біля тата стояв дядько ( ОСОБА_13 ) і вони говорили, а потім дзвонили та викликали поліцію. Також там стояли мотоцикли. Коли вдарили тата, то поліція вже була (було дві-три людини), тобто один поліцейський автомобіль. На дорозі був тільки поліцейський автомобіль і мотоцикли. Тато потім казав, що у нього ніс зламаний. Ніс у тата був розбитий;

- показаннями свідка ОСОБА_33 ОСОБА_34 , який, будучи 12.04.2024 року допитаним безпосередньо в судовому засіданні, показав, що точної дати та часу не пам`ятає, приблизно влітку (було тепло) минулого року у вечірню пору доби надійшло повідомлення потерпілого на лінію 102 про те, що у с. Доросині Луцького по вулиці голосно їздять мотоцикли і що він спинив одного із мотоциклістів. Прибувши на місце події в АДРЕСА_2 , вони почали складати адміністративні матеріали щодо осіб, які керували мотоциклами. Присутній був ОСОБА_13 . Між потерпілим та ОСОБА_13 виник конфлікт і обвинувачений наніс один удар головою в голову потерпілому. Після цього було викликано слідчо-оперативну групу, яку він викликав і потерпілий здається також телефонував на лінію НОМЕР_1 . Крім цього, були присутні якісь діти на мотоциклах і дружина потерпілого виходила. Після нанесення удару він відразу крові не бачив, потім потерпілий пішов до будинку, а коли повернувся, то було видно кров. Конфлікт виник у зв`язку з тим, що потерпілий зупинив сина обвинуваченого ОСОБА_13 . Суперечка була на підвищених тонах. Обвинувачений намагався потім знайти спільну мову з потерпілим, однак суперечка після того не припинилася, а навпаки це все тривало ще довго. Коли вони прибули на місце події, то потерпілий казав, щоб вони складали адміністративні матеріали. Між потерпілим та обвинуваченим був конфлікт, тому вони обоє поводили себе агресивно. Він не пам`ятає, чи був ОСОБА_13 , коли вони прибули на місце події, чи він приїхав пізніше. Він точно не пам`ятає, чи кров у потерпілого була на носі, чи під носом. Була подряпина на носі і жінка приносила хустинку, щоб він витер кров. Чи зверталася дружина потерпілого до нього з якимись питаннями він не пам`ятає. Де саме складав адміністративні матеріали, чи на вулиці, чи в службовому автомобілі не пам`ятає. Бачив, як ОСОБА_13 наніс удар, оскільки в цей час відбирав пояснення. Вони були біля автомобіля, тоді коли наносив удар, чи ззаду, чи з боку, чи спереду вже не пам`ятає. З працівників поліції був він та його напарник. Крім їх службового автомобіля були ще мотоцикли. Після удару вони розборонили обвинуваченого та потерпілого і відвели їх в різні сторони. Після того, вони вже не билися, а згодом самі стояли неподалік біля паркану і розмовляли. Потерпілий показував йому ключі і здається він робив йому зауваження, щоб повернув власнику. Потерпілий їм нічого не говорив за ключі. Як довго тривала суперечка і о котрій годині все завершилося він не пам`ятає. У нього більше не було випадків, щоб ОСОБА_16 викликав поліцію у зв`язку з тим, що «ганяють» мотоцикли по дорозі;

- показаннями свідка ОСОБА_35 . ОСОБА_17 , який, будучи 12.04.2024 року допитаний безпосередньо в судовому засіданні, показав, що минулого року в післяобідню пору доби (більш точної дати та часу не пам`ятає) надійшло повідомлення на лінію 102 про те, що по селі на великій швидкості і без шоломів їздять мотоцикли. Він з напарником виїхали на місце події в АДРЕСА_2 і там побачили, що стоять два мотоцикли, один водій неповнолітній, а другий повнолітній, але без посвідчення водія. По неповнолітньому вони телефонували до батьків. По повнолітньому пробили по базі, однак у нього не було посвідчення водія. Під час складання адміністративних матеріалів на водія мотоцикла, батько мотоцикліста і потерпілий стояли та розмовляли між собою. Раптом обвинувачений вдарив потерпілого головою в голову. Він це бачив, оскільки це відбувалася прямо перед ними. Тоді він з напарником розборонили їх, після чого викликали слідчо-оперативну групу. Крім цього, зі слів водія мотоцикла, потерпілий ОСОБА_16 забрав ключі від мотоцикла і не хотів повертати. Ця вся ситуація тривала довго, до самої ночі. Обвинувачений, на скільки йому здалося, хотів помиритися з потерпілим, що це вийшло випадково, на емоціях, але як саме там точно було він не пам`ятає. На скільки він пам`ятає була подряпина. Він не експерт, тому не може сказати чи може бути подряпина від удару головою. Він складав протокол про адміністративне правопорушення на водія мотоцикла і бачив як ОСОБА_13 наніс удар ОСОБА_16 . Воли перебували на узбіччі дороги зі сторони будинку Лукавого (в напрямку села Щурин). Протоколи зазвичай вони складають на капоті автомобіля. Відносно крові він не пам`ятає, явної крові він не бачив. Вдарив спереду в голову - в обличчя, однак куди саме він не бачив. На дорозі була присутня дружина ОСОБА_16 , а дітей не було. Інший мотоцикліст не жалівся, що у нього забрали ключі від мотоцикла. ОСОБА_16 не показував і не зізнавався, що забрав ключі, це говорив лише син ОСОБА_13 . Про що спілкувалися ОСОБА_16 та ОСОБА_13 йому не відомо. Потерпілий сідав у службовий автомобіль, оскільки вони відбирали від нього заяву та пояснення. Він не пам`ятає, щоб інший неповнолітній мотоцикліст жалівся на ОСОБА_16 , пригадує, що телефонували до батьків, щоб приїхали, оскільки необхідно в їх присутності скласти протокол. Коли приїхав батько неповнолітнього мотоцикліста, то слідчо-оперативна група уже була на місці. Цей мотоцикліст попхав в руках свій мотоцикл, оскільки йому було заборонено продовжувати рух транспортним засобом, у зв`язку з відсутністю посвідчення на право керування. На скільки він пам`ятає, ОСОБА_16 після удару намагався залагодити даний факт. Дітей в момент удару здається не було, вони можливо вийшли пізніше. Можливо діти були десь в дворі, чи біля воріт він не знає, однак біля них на узбіччі дороги дітей не було;

- показаннями свідка ОСОБА_36 . ОСОБА_16 , яка, будучи 12.04.2024 року допитана безпосередньо в судовому засіданні, показала, що 24 червня 2023 року вона ввечері прийшовши до хати і почула, що по дорозі їздять мотоциклами, оскільки вони проживають біля траси. Останнім часом вони дуже часто їздять і дуже гучно, тому вийшла на вулицю і зупинила мотоцикліста на дорозі, а саме в селі Доросині Луцького району. Зупинила, щоб звернутися, щоб не їздили по ночах, оскільки у неї мала дитина і вночі вони через це не сплять. В цей час йшов її чоловік з кладовища і побачив це. Потім їхав ще один мотоцикліст і також зупинився. Між ними почалася суперечка і мотоцикліст виражався нецензурними словами. В результаті чого була викликана поліція. Там було багато людей, але вони потім всі поїхали, а ті хлопці залишилися, оскільки напевно повикидали ключі і тому не могли їхати. Вона весь час присутня не була, а виходила лише час від часу. Коли приїхала поліція, то вона вийшла на дорогу, там говорили. Коли її чоловік розмовляв з ОСОБА_13 , то вона стояла поряд, а навпроти неї стояв поліцейський і в цей час обвинувачений вдарив її чоловіка. Вони стояли на відстані один від одного приблизно півметра. Розмовляли заклавши руки, не на підвищених тонах і не кричали один до одного. Ніхто навіть не очікував, що ОСОБА_13 його вдарить. На її думку цей удар не був випадковий. Чоловік стояв з лівої сторони від неї, а ОСОБА_13 з правої сторони, діти були за нею. Чоловік сказав їй взяти телефон і зняти все на телефон, але вона відмовилася. До удару нічого ніхто на телефон не знімав. Потім чоловік пішов в двір вмиватися і вона пішла за ним. Кров у нього йшла не сильно, а біля носа спухло дуже. Діти бігали цілий вечір по вулиці, вона їх заганяла до хати, оскільки не хотіла, щоб вони це бачили, однак були на вулиці ОСОБА_28 і ОСОБА_37 . Конкретно вказати хто саме був з дітей на вулиці в момент удару, чи після нього не може. Хто з її дітей, і що бачив вона не знає. ОСОБА_13 після удару поводив себе єхидно і з ухмилкою. Навіть не вибачився і уже згодом також бачив її чоловіка в м. Рожищах і не вибачився, а лише насміхався. В момент удару один з поліцейських сидів в автомобілі, а інший стояв навпроти неї, однак сказав, що він нічого не бачив. Вона вважає, що причиною, чому ОСОБА_13 вдарив її чоловіка, було те, що поліцейський сказав, що його сину буде штраф, оскільки він не має прав. Це сказав той поліцейський, який стояв навпроти неї. Вона спинила одного мотоцикліста, а чоловік спинив сина ОСОБА_13 . Як саме він це робив вказати чітко не може, чи махнув рукою, чи якось інакше. Перед мотоциклом чоловік не вибігав. Певна кількість мотоциклістів поїхала, а син ОСОБА_13 не поїхав, оскільки чув що викликали поліцію і викинув ключі від мотоцикла. Вся ця суперечка тривала приблизно до другої години ночі. На наступний день чоловік встав і жалівся на головні болі, тому вдома випив аспірин і поїхав в лікарню. Чи виписували її чоловіку рецепт на ліки, які вказані в цивільному позові вона не знає. Що призначав лікар, те він і приймав;

- показаннями свідка ОСОБА_38 . ОСОБА_13 , який, будучи 12.04.2024 року допитаний безпосередньо в судовому засіданні, показав, що минулого року влітку, під час канікул, приблизно о 20-20:30 годині він мотоциклом їхав по дорозі в с. Доросині додому. Однак не доїхав, оскільки його зупинив чоловік, а саме вискочив на дорогу. Він його запитав, хто він такий і що від нього хоче. Чоловік щось говорив, він заглушив мотоцикл і зняв шолом, оскільки не було чути, що той каже. Чоловік запитав, чому він їздить тут у комендантську годину, на що він відповів, що зараз лише 20 година. Кричав, що «ви їздите цілими ночами, спати не даєте і в селі заважаєте жити». Намагався забрати ключі від мотоцикла, на що той зробив йому зауваження, однак той казав, що йому всеодно. Потім ОСОБА_16 забрав ключі, на що той йому сказав, що він забрав його власність. Він сказав, що викличе поліцію, щоб розібратися, але ОСОБА_16 сказав, що вже викликав. Тоді він зліз з мотоцикла і звів його на узбіччя та питав, чому він забрав у нього ключі. Однак той сказав, що буде чекати поліцію. Він подзвонив до батька і спитав, що робити в такій ситуації, бо не знав як чинити. Батько сказав зачекати і що він зараз приїде. Через хвилин двадцять батько приїхав автомобілем. Батько звернувся до чоловіка, який його зупинив, і запитав чому він забрав ключі від мотоцикла. Той чоловік сказав, що йому всеодно і вони тут їздити не будуть. Тоді батько теж викликав поліцію. Через хвилин 15-20 приїхали поліцейські. Той чоловік, що забрав у нього ключі, відразу накинувся на поліцейських, чому вони так пізно приїхали, оскільки втік один мотоцикліст (напевно мав запасний ключ). Як йому здалося, поліцейський був знайомий з тим чоловіком, що забрав у нього ключі від мотоцикла, оскільки називав його на ім`я « ОСОБА_15 ». Той чоловік заперечував, що забрав ключі і відштовхував його, казав що мотоциклісти їздять. Поліцейські почали з`ясовувати чи у нього є посвідчення водія, якого на той час у нього не було. Під час оформлення протоколу ОСОБА_16 постійно заважав давати пояснення, все заперечував, питав чому так довго, кричав. Згодом цей чоловік почав кричати, що його вдарили, однак він не бачив цього. Після цього поліцейські сіли в службовий автомобіль та продовжили оформляти документи. Тоді цей чоловік сів до них на заднє сидіння і почав заперечувати та знімати все на телефон. Тоді поліцейські його попередили, щоб не знімав та вийшов з автомобіля і не заважав їм. Поліцейські говорили, щоб той інший мотоцикліст телефонував до своїх батьків, щоб вони приїхали, але він не міг додзвонитися. Йому казали телефонувати до знайомих, і щоб батьки приїхали. Той чоловік пішов за блоки, які стояли біля дороги і через хвилину повернувся з подряпиною на носі, де він її взяв не зрозуміло. В цей час під`їхав інший службовий поліцейський автомобіль і почали з`ясовувати на рахунок ключів. Ключі від його мотоцикла він бачив у потерпілого в спортивних штанах, оскільки там було два брелки (один у вигляді герба, а інший як зав`язка, щоб вішати ключі). Згодом приїхав батько того іншого хлопця (приблизно біля 22 години, можливо й пізніше) і звернувся з претензіями до потерпілого, про те, чому він забрав ключі від мотоцикла його сина. Йому не відомо, що вони не поділили і він пішов в будинок до себе на хвилин 10. Батько хлопця почав сваритися, чому він втік і не забрав ключі. Довго з`ясовували відносно ситуації щодо ключів, однак потерпілий говорив, то брав ключі, то не брав. Дана ситуація тривала аж до 03 години ночі. Як його батько наносив удар потерпілому він не бачив, оскільки надавав пояснення працівникам поліції. Батько сперечався з потерпілим на рахунок ключів. Дружина ОСОБА_16 також була присутня, однак чи вона щось говорила він не пам`ятає. Батька неповнолітнього мотоцикліста він не знає.

До того, як приїхав його батько, то він бачив на подвір`ї дітей, які там бігали. Кров з-під носа потерпілого не бігла. Коли потерпілий кричав, що його вдарили, то він та поліцейські повернувся і подивився на нього, тому й він звернув увагу чи були подряпини, чи ні. Він в той час стояв біля автомобіля з одним поліцейським, а інший поліцейський сидів в автомобілі. Протокол оформляв поліцейський, що сидів в автомобілі. Тоді було літо і було ще видно;

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.06.2023 року, згідно якої 24.06.2023 року близько 22 год 20 хв в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_25 наніс йому тілесні ушкодження шляхом удару головою в область носа (ас 83);

- висновком експерта № 352 від 27.06.2023 року, згідно якого при обстеженні ОСОБА_6 були виявлені наступні ушкодження: дрібне садно на спинці носа, садна на зовнішній та на задній поверхнях лівого передпліччя. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контактів з тупими предметами, цілком можливо при обставинах та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості, як кожне окремо, так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість утворення саден в ділянці лівого передпліччя в результаті падіння з висоти власного зросту (ас 84-85);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.07.2023 року з додатками ілюстративними фототаблицями слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 (ас 86-88);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.07.2023 року з додатками ілюстративними фототаблицями слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_39 (ас 89-91);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.06.2023 року з додатками ілюстративними фототаблицями слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_40 (ас 92-94);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.06.2023 року з додатками ілюстративними фототаблицями слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_41 (ас 95-97).

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

- витяг від 25.06.2023 року з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000183 від 25.06.2023 року, згідно якого дата надходження заяви ОСОБА_6 25.06.2023 року про те, що 24.06.2023 року близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_24 , перебуваючи на ділянці автомобільної дороги що знаходиться на АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту наніс один удар головою в ділянку обличчя ОСОБА_6 , заподіявши останньому тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється, правова кваліфікація кримінального правопорушення частина 1 статті 125 КК України (ас 80);

- постанова начальника сектору дізнання ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_42 від 25.06.2023 року про створення та призначення групи дізнавачів у кримінальному провадженні №0000183 від 25.06.2023 року (ас 81-82);

- постанова від 25.06.2023 року про призначення групи прокурорів (ас 14).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Так, вищенаведеними доказами, які є належні, допустимі та достовірні, в сукупності є достатні та узгоджені, поза розумним сумнівом доведено те, що ОСОБА_3 24 червня 2023 року близько 22 години 20 хвилин, перебуваючи на узбіччі дороги, що поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, у присутності малолітніх осіб ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наніс ОСОБА_6 один удар головою в ділянку носа, заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді дрібного садна на спинці носа, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, чим заподіяв ОСОБА_6 умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Оцінка судом окремих доказів. Спростування доводів сторони захисту.

В суду немає обґрунтованих підстав вважати, що будь-хто з допитаних: потерпілий чи свідки сторони обвинувачення оговорює обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин.

Показання потерпілого ОСОБА_6 суд визнає чіткими та послідовними, вказані показання потерпілого підтверджуються іншими, зібраними по справі доказами та сумнівів у їх правдивості не викликають. Слід також зазначити, що потерпілий ОСОБА_6 , допитаний судом в порядку ст. 353 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань; а обвинувачений, заперечуючи факт саме умисного нанесення ним удару головою в ділянку носа потерпілого, обрав необхідну для захисту позицію та жодної відповідальності за показання, надані в судовому засіданні не несе і нести не може, а відтак лише за наявності відмінних від показань потерпілого показань обвинуваченого недостатньо для того, щоб вважати, що потерпілий ввів суд в оману та дав неправдиві свідчення.

Відтак, доводи сторони захисту про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_6 впродовж судового розгляду кримінального провадження, до уваги судом не беруться, зважаючи на принцип кримінального судочинства - безпосередність дослідження доказів судом.

Суд розцінює показання ОСОБА_3 , як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Показання, надані свідками: неповнолітнім ОСОБА_9 , неповнолітнім ОСОБА_8 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , прямо стосуються обставин кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, оскільки, будучи безпосередньо допитаними в судовому засіданні і попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, крім неповнолітніх свідків, підтвердили факт суперечки 24 червня 2023 року близько 22 год 20 хв на узбіччі дороги, що поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , між обвинувачем і потерпілим, в ході якої обвинувачений наніс несподіваний один удар головою в ділянку носа потерпілому, заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді дрібного садна на спинці носа.

Дані показання свідків також підтверджуються: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.06.2023 року (ас 83); висновком експерта № 352 від 27.06.2023 року (ас 84-85); протоколом проведення слідчого експерименту від 12.07.2023 року з додатками (ас 86-88); протоколом проведення слідчого експерименту від 12.07.2023 року з додатками (ас 89-91); протоколом проведення слідчого експерименту від 28.06.2023 року з додатками (ас 92-94); протоколом проведення слідчого експерименту від 28.06.2023 року з додатками (ас 95-97).

Показання, надані неповнолітнім свідком ОСОБА_27 та свідком ОСОБА_46 , також прямо стосуються обставин кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, оскільки ОСОБА_27 показав, що хоча і самого удару не бачив, але бачив через вікно, що обвинувачений і його тато (потерпілий) сваряться, і ці показання мають безпосереднє відношення до вказаного кримінального провадження; а свідок ОСОБА_47 , крім іншого, показав: «Батько сперечався з потерпілим на рахунок ключів. Дружина ОСОБА_16 також була присутня», тобто дані показання мають безпосереднє відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки підтверджують наявність конфліктної ситуації між ним та потерпілим, а також між потерпілим та його батьком (обвинуваченим), наслідком якої стало нанесення обвинуваченим одного удару головою в ділянку носа потерпілому, який отримав легкі тілесні ушкодження внаслідок такого удару.

Жодних підстав, передбачених ст. 87 КПК України для визнання недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , при розгляді справи не встановлено.

Та обставина, що свідок ОСОБА_48 показав: «На дорозі була присутня дружина ОСОБА_16 , а дітей не було», не спростовує показання неповнолітніх свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 щодо того, що вони безпосередньо бачили нанесення обвинуваченим одного удару головою в ділянку носа потерпілому.

Відсутність крові на носі потерпілого відразу після отриманого удару від обвинуваченого, не є безумовним свідченням того, що такого удару не було взагалі, оскільки в силу багатьох причин: життєдіяльності того чи іншого організму людини, зокрема згортання крові, еластичності шкіри, а також сили удару по ділянці обличчя людини тощо, кров від удару може виступити не відразу після його нанесення.

Жодних суперечностей в показаннях малолітнього свідка ОСОБА_9 суд не вбачає, а його вказівка на прокурора, як на особу, з якого в його батька був конфлікт, про що стверджує захисник, не відповідає дійсності, оскільки свідок ОСОБА_9 , в силу віку та розвитку і маленького життєвого досвіду, певну розгубленість у досить стресовій, як для дитини, ситуації, такій як от: суд, зал судових засідань, велика присутність незнайомих йому дорослих людей тощо, не одразу зрозумів питання прокурора. Наявність фактору стресу підтверджується і поведінкою в судовому засіданні повнолітнього свідка ОСОБА_49 , який також, на думку суду, відчував певний психологічний дискомфорт в залі судового засідання при наданні показань і почав активно та часто позіхати, у зв`язку з чим суд був вимушений зробити йому зауваження, а обвинувачений пояснив, що так його син ( ОСОБА_38 . ОСОБА_13 ) реагує на стрес.

Жодних розбіжностей щодо осіб, які були свідками кримінального правопорушення, а також щодо істотних обставин конфлікту обвинуваченого з потерпілим, при розгляді справи не встановлено. Те, що діти потерпілого бігали, стояли, виглядали у вікно, не є свідченням наявності таких розбіжностей.

Показання всіх свідків є чіткими, послідовними, зрозумілими.

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст. 87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

Також суд звертає увагу, що захисник обвинуваченого у своїй промові в судових дебатах висловив дві взаємовиключні позиції. Зокрема, він просить виправдати ОСОБА_3 з підстав недоведення складу (об`єктивної та суб`єктивної сторони) кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Одночасно просить виключити обставину, що обтяжує покарання, у вигляді вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, чим об`єктивно презюмує наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Висновки суду.

За змістом ст. 8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті (зміненому), і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст. 85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані стороною кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в судовому засіданні доведена повністю, поза розумним сумнівом. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами, та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ч. 2 ст. 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, за ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінального проступку, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, є депутатом Копачівської сільської ради VIII скликання, що підтверджується:

- копією паспорта ОСОБА_3 ( ас 98-101);

- вимогою про судимість ОСОБА_3 (ас 102);

- характеристикою з місця проживання на ОСОБА_3 (ас 103);

- довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб ОСОБА_3 (ас 104);

- відповіддю КП «Волинського медичного центру терапії залежностей» Волинської обласної ради відносно ОСОБА_3 (ас 105);

- відповіддю КП «Волинської обласної психічної лікарні м. Луцьк» Волинської обласної ради відносно ОСОБА_3 (ас 106);

- копією посвідчення голови Копачівської виборчої комісії (ас 107);

- копією рішення Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області восьмого скликання № 1/5 від 17.11.2020 року про початок повноважень депутатів Копачівської сільської ради (ас 108-109).

Також судом ураховується досудова доповідь органу превенції щодо обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, судом визнано: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Ураховуючи позицію сторони захисту, суд зазначає, що п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України встановлює: При призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, тобто без будь-якої прив`язки щодо кількості дітей (одна чи декілька), у присутності яких вчинено кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного, враховуючи характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та його поведінку під час вчинення кримінального правопорушення і після нього, думку потерпілого, який просив призначити покарання в межах санкції відповідної статті - громадські роботи на строк двісті годин, наявність пом`якшуючої і обтяжучої відповідальність обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

На думку суду, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Відповідно до положень пункту 7 частини 1 статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Потерпілим подано позовну заяву, в якій просить стягнути на його користь з обвинуваченого, як цивільного відповідача, матеріальну шкоду в розмірі 780, 00 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн (ас 27-30) та 24 900, 00 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В обгрунтування своїх матеріальних витрат позивач надав чеки (ас 33-35) щодо придбання лікарських засобів в загальній сумі 780, 00 грн. Проте, жодних рекомендацій лікаря чи рецептів на придбання саме таких лікарських препаратів і їх приймання в певній кількості та строк, позивачем суду не надано.

Рішення суду не може грунтуватися на припушеннях.

Враховуючи ту обставину, що цивільним позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, на підтвердження понесення ним матеріальних витрат на лікування в сумі 780, 00 грн саме у зв`язку із отриманим тілесним ушкодженням, то суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог.

Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Дослідивши обставини справи в частині вимог про відшкодування моральної шкоди і її стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого), встановивши, що потерпілий отримав легке тілесне ушкодження здоров`я внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача (обвинуваченого) на користь цивільного позивача (потерпілого) моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, глибину його фізичних та душевних страждань, що він є особою молодого віку і отримана травма внесла негативні зміни в його повсякденне життя, тимчасово порушила нормальні життєві зв`язки, та вимоги розумності та справедливості, відповідно оцінює їх в розмірі 5 000 гривень, які слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого, а тому цивільний позов про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

В решті позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник потерпілого подав: Договір № 07 про надання правової допомоги від 28.06.2023 року (ас 177-178), Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (ас 175), Акт від 03 червня 2024 року прийому-передачі наданих послуг по правничій допомозі на 24 9000, 00 грн (ас 179).

Враховуючи наведені стороною позивача доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час, затрачений адвокатом та обсягом наданих ним послуг саме в частині розгляду цивільного позову, а не обвинувального акта, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (судовий розгляд цивільного позову в межах розгляду кримінального провадження), суд доходить висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу підлягає до задоволення частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 366-371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 3 000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

В решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1