Номер провадження: 11-сс/813/1705/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2024 року про застосуваннязапобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0001316 від 11.10.2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , інваліда 2-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосований відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги, строком до 23.12.2024, в межах строку досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 23.12.2024 року обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1. прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за першою вимогою;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4. утримуватися від спілкування зі свідком у даному кримінальному провадженні;

5. здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6. носити електронний засіб контролю.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду з огляду на суворість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, показання яких мають істотне значення для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Звертає увагу на те, що більш м`які запобіжні заходи не гарантують запобігання вищевказаних ризиків.

Позиції учасників апеляційного провадження

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 заперечували, апеляційну скаргу просили залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що слідчий слідчого відділу Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_10 , відповідно до своїх повноважень, здійснює досудове розслідування, як слідчий в складі групи слідчих, у кримінальному провадженні, відомості про яке 06.07.2024 зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000461, на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області, проведено обшук у домоволодінні ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: два згортки з порошкоподібною речовиною білого кольору.

В подальшому, після проведення обшуку, у ОСОБА_7 ,виник злочинний умисел, спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, тому він запропонував ОСОБА_10 , неправомірну вигоду за не притягнення до кримінальної відповідальності. В свою чергу ОСОБА_10 , повідомив йому про кримінальну відповідальність за пропозицію, або надання неправомірної вигоди службовій особі та відхилив вказану пропозицію.

Вилучену порошкоподібну речовину направлено для проведення судової експертизи за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», з метою встановлення чи містять в собі представлені рослини, наркотичні засоби, психотропні речовини чи прекурсори.

Надалі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, прибув до адміністративної будівлі Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області, що розташована за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Успенська 2. Перебуваючи біля зазначеної будівлі, ОСОБА_7 , в ході бесіди з ОСОБА_10 , запропонував останньому неправомірну вигоду у сумі 40000 тисяч гривень за уникнення кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України у кримінальному провадженні №0000461, на що ОСОБА_10 , відповів відмовою.

Оскільки прохання ОСОБА_7 , були неправомірними, слідчий СВ ОСОБА_10 , наступного дня, а саме 10.10.2024 доповів письмовим рапортом на ім`я начальника Одеського районного управління поліції № 2 ОСОБА_11 , про дану подію та подав відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення до Одеського управління ДВБ НПУ.

Надалі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою повернення арештованого майна та уникнення кримінальної відповідальності, діючи з прямим умислом направленим на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, 22.10.2024 близько 15 год. 00 хв., за власною ініціативою, прийшов до адміністративної будівлі Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, с. Маяки, вул. Успенська, 2.

Під час розмови з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, перебуваючи біля адміністративної будівлі Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, с. Маяки, вул. Успенська, 2, діючи умисно, знову запропонував ОСОБА_10 , неправомірну вигоду у сумі 40000 тисяч гривень, за те, щоб останній вчинив в його інтересах дії з використанням наданого йому службового становища, під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000461 від 06.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: посприяв уникненню ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України, на що ОСОБА_10 , попередив ОСОБА_12 , про кримінальну відповідальність за пропозицію, надання неправомірної вигоди службовій особі.

Далі, ОСОБА_7 , переслідуючи мету надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, дістав зі своєї кишені грошові кошти у сумі 40000 гривень та поклав до зошита слідчого СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , як неправомірну вигоду, за те, щоб остання вчинила в його інтересах дії з використанням свого службового становища, під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000461 від 06.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: сприянні в уникненні ОСОБА_7 , кримінальної відповідальності за фактом зберігання наркотичних речовин, виявлених та вилучених в ході проведення обшуку за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, 22.10.2024 після передачі ОСОБА_10 , неправомірної вигоди у сумі 40000 гривень, біля адміністративної будівлі Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Успенська 2, ОСОБА_7 , було затримано співробітниками правоохоронного органу в порядку ст. 208 КПК України.

23.10.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, за кваліфікуючими ознаками: надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Апеляційний суд зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 40 000 гривень; протоколом затримання ОСОБА_7 , в порядку ст. 208 КПК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі, як на підстави необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, прокурор посилається на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Між тим, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому апеляційний суд констатує, що, оскільки ОСОБА_7 погоджується з пред`явленою йому підозрою, а стороною обвинувачення не доведено, що останній намагався переховуватися від органів досудового розслідування.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги пояснення захисника ОСОБА_8 про те, що підозрюваний співпрацює з органом досудового розслідування, визнає свою вину і щиро кається у вчиненому.

Крім того, апеляційний суд погоджується висновками слідчого судді щодо недоведеності існування ризику передбаченого п. 4 ст.177 КПК України, на який посилається сторона обвинувачення у клопотанні, так як по перше свідок є слідчим, а тому сумнівним є твердження прокурора про наявність вказаного ризику.

Також прокурором ані в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчим суддею, ані в суді апеляційної інстанції не було доведено існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Зокрема, в судовому засіданні не надано відомостей щодо того, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Водночас, при встановленні наявності ризиків, необхідністю запобігти яким може обґрунтовуватися обрання підозрюваній особі запобіжного заходу, необхідно виходити із загальних тверджень про наявність певного ризику, передбаченого тим чи іншим пунктом ч. 1 ст. 177 КПК, а існування кожного визнаного ризику має підтверджуватися конкретними фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована. Зокрема, такий висновок вбачається зі змісту п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018, в якому суд вказав, що «До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого», «…. Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними». Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано».

При цьому, оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, необхідно оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, апеляційний суд приймає до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та у судовому засіданні останнім було надано достатні дані, що свідчать про міцність його соціальних зв`язків, зокрема те, що він має постійне місце проживання, підозрюваний ОСОБА_7 співпрацює з органом досудового розслідування, що прокурор не заперечував під час судового розгляду.

Також останній має ряд тяжких захворювань та потребує лікування, перебуваючи на свободі, добровільно з`явився як до слідчого так і до апеляційного для участі у судовому засіданні, що свідчить про його правомірну процесуальну поведінку під час досудового розслідування.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час апеляційного розгляду прокурор не довів та не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

При цьому, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність наявності ризиків, на які посилався прокурор, з сукупністю з доводами слідчого, прийшов до переконання, що доводи, наведені прокурором під час апеляційного розгляду, є по суті припущеннями, які не ґрунтуються на певних фактах чи обставинах.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та, відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001316 від 11.10.2024 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4