Справа № 127/3823/24
Провадження №11-кп/801/795/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000033, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.01.2024 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 зі змінами на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2024 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Вінниці, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 203 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 13.01.2024 до дня набрання вирком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 3705 (три тисячі сімсот п`ять) гривень 61 копійку.
Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про введений на території України воєнний стан, вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.
Так, 13.01.2024 приблизно об 11 години 25 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні тролейбуса № 056, який курсував маршрутом № 5 «Вишенька - Залізничний вокзал» та рухався по проспекту Коцюбинського, між зупинками «Площа Перемоги» та зупинкою «Центральний ринок» в місті Вінниці, помітив в салоні ОСОБА_9 , у якого при собі знаходилась сумка через плече, в якій знаходився шкіряний гаманець, після чого у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна та з цією метою він шляхом вільного доступу, таємно дістав із сумки ОСОБА_9 зазначений шкіряний гаманець, який для потерпілого матеріальної цінності не становить, у якому знаходилися грошові кошти в сумі 1 000 гривень, а також особисті документи останнього - пенсійне посвідчення, паспорт громадянина України, посвідчення водія, ідентифікаційний код, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки "ВА3 2106" д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки "ВАЗ-21112" д.н.з. НОМЕР_2 , та сховав його у внутрішню кишеню власної куртки.
Після чого ОСОБА_7 з викраденим майном покинув салон тролейбусу № 5 на зупинці «Центральний ринок» та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 1 000 гривень.
Вказані дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
У апеляційній скарзі зі змінами обвинуваченого ставиться питання про скасування вироку через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та закриття провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Апеляційна скарга зі змінами мотивована тим, що після ухвалення вироку набрав чинності закон, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП в частині визначення грошового еквіваленту, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинене діяння, та на даний час сума викраденого обвинуваченим майна нижча за суму, з якої настає кримінальна відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого посилаючись на відсутність єдиної практики Верховного Суду з цього питання.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили скасувати вирок та закрити провадження.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, на день ухвалення рішення місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Такий висновок суду щодо встановлених фактичних обставин в апеляційній скарзі не заперечується.
Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зазначене кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 13 січня 2024 року.
Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 1514 гривень.
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 гривень (1514х2=3028).
Як убачається зі встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, діями ОСОБА_7 було заподіяно майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 1000 гривень.
Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становила 1000 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 гривень, суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Також застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно скасувати звільнивши особу з-під варти.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 зі змінами задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000033, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України скасувати.
Кримінальне провадження № 0000033, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з частковою втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти.
Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: