Справа № 489/6940/24
Провадження № 1-кп/489/939/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

01 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0001046 від 04.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту - 03.08.2024 о 22:40 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в першому ряді (більш точне місце не встановлено) торгового павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розміщеного на території ринку «Колос» по АДРЕСА_2 , діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних стосунків, виниклих під час конфлікту із ОСОБА_6 , умисно наніс лівою рукою один удар предметом, схожим на ніж, в область черевної порожнини ОСОБА_6 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки, які ускладнились внутрішньочеревною кровотечею (до 1500 мл крові зі згустками). Після того ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

30.09.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді п`яти років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, наявності обставини, що пом`якшує покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та призначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначив про своє щире каяття, засудив свої дії та запевнив суд у неприпустимості вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений визнав пред`явлений до нього прокурором цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілого.

Потерпілий надав письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості та відсутність претензій матеріального характеру.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 30.09.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, характеризується як особа, яка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, тому зазначені обставини, вказують на необхідність встановлення трирічного іспитового строку для його виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У зв`язку з цим, оскільки під час судового розгляду встановлено, що в результаті заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень останній перебував на лікуванні в закладі охорони здоров`я, який поніс витрати на лікування потерпілого, та прокурором поданий цивільний позов в інтересах держави до обвинуваченого про стягнення документально підтверджених витрат на лікування потерпілого в сумі 9843,20 грн, який відповідач по справі (обвинувачений ОСОБА_3 ) визнав повністю та визнання ним позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову та необхідність стягнення з обвинуваченого витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого, у вищевказаному розмірі.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.08.2024 у справі № 489/5768/24, підлягають скасуванню.

Оскільки суд прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 30.09.2024 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 01.10.2024.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» 9843 (дев`ять тисяч вісімсот сорок три) грн 20 копійок в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 .

Речові докази:

- бриджі у клітинку - повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

- подушку синього кольору зі слідами речовини бурого кольору; зразок крові потерпілого, змив з підлоги та змив з віконної рами - знищити;

- джинсові шорти, панаму, футболку, закордонний паспорт НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 - повернути ОСОБА_3 ;

- цифровий носій - диск «Verbatim» з відеозаписом - залишити в матеріалах кримінального провадження (досудового розслідування).

Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.08.2024 у справі № 489/5768/24, - скасувати.

Обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - скасувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1