Справа № 541/3910/24
Провадження № 1-кс/541/1011/2024
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Миргород матеріали клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001150 від 27.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001150 від 27.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що 27.10.2024 до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області зі служби "102" надійшло повідомлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , про те, що вказаної дати близько 16 години двоє молодих хлопців шляхом обману заволоділи гарбузовим насінням належним заявниці, не надавши заявниці грошові кошти в сумі 6930 грн, якими мали розрахуватися за вказане майно, чим заподіяли матеріальних збитків на вказану суму.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_7 пояснила, що 27.10.2024 за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , хотіла продати гарбузове насіння (три мішки) двом невідомим хлопцям приблизного віку 16-18 років, які приїхали на транспортному засобі білого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 . Після того, як останні загрузили мішки з насінням до транспортного засобу, поїхали, не розрахувавшись з потерпілою.

27.10.2024 було проведено огляд речей за адресою: Полтавська обл., м. Лубни по вул. Харківській на узбіччі дороги з географічними координатами: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , в ході огляду вилучено: транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель Sprinter 313 CDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 власником якого являється ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане ТСЦ5946, ваги торгові марки «GSC-300 Grunhelm», три поліпропіленові мішки білого кольору з гарбузовим насінням (мішок №1 вагою 25,50 кг, мішок №2 - 25,90 кг, мішок №3 - 25,60 кг).

Крім того, 28.10.2024, постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню: транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель Sprinter 313 CDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 власником якого являється ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане ТСЦ5946, ваги торгові марки «GSC-300 Grunhelm», три поліпропіленові мішки білого кольору з гарбузовим насінням (мішок №1 вагою 25,50 кг, мішок №2 - 25,90 кг, мішок №3- 25,60 кг).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане ТСЦ5946 власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz модель Sprinter 313 CDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 являється ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 .)

Арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, в тому числі проведення криміналістичних досліджень та його залишення на місці без накладення арешту, може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження.

Клопотання подане прокурором в строк передбачений КПК України.

Прокурор в судовому засідання клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених в ньому.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання або частково його задовольнити і визначити зберігачем автомобіля ОСОБА_4 , передавши його власнику на зберігання із забороною розпорядження та відчуження з підстав зазначених у раніше поданих письмових запереченнях.

Інший власник майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви, клопотання до суду не надходили.

Заслухавши прокурора, адвоката ОСОБА_5 , дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0001150 від 27.10.2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України.

27.10.2024 слідчим СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області було проведено огляд в м.Лубни Полтавської області по вул. Харківській (узбіччя) з географічними координатами: 50.0094505, 33.0262964, в ході огляду вилучено: транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель Sprinter 313 CDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 власником якого являється ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане ТСЦ5946, ваги торгові марки «GSC-300 Grunhelm», три поліпропіленові мішки білого кольору з гарбузовим насінням (мішок №1 вагою 25,50 кг, мішок №2 - 25,90 кг, мішок №3 - 25,60 кг).

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 28.10.2024 дані речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженню №0001150 від 27.10.2024 року та визначено їх місце зберігання.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно (речі) з тих підстав, що вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вказане вище майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, їх арешт забезпечить їх зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, судових експертиз. Таким чином, арешт на це майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна і не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, з метою запобігання знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном.

Водночас при вирішенні клопотання про накладення арешту на транспортний засіб, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, прокурор просить накласти арешт з метою збереження речових доказів, закінчення проведення слідчих дій. При цьому орган досудового розслідування провів огляд автомобіля, вилучив речі, які в ньому знаходились. Автомобіль, який вилучений при огляді місця події 28.10.2024 року є джерелом доходу ОСОБА_4 , який є ФОП і останній не зможе вести свою підприємницьку діяльність.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що такий спосіб арешту майна, як заборона користування та розпорядження вказаним транспортним засобом ОСОБА_4 призведе до надмірного обмеження прав та інтересів власника вказаним майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість передачі автомобіля марки Mercedes-Benz модель Sprinter 313 CDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , який зобов`язаний зберігати передане йому майно до зняття з нього арешту.

Клопотання в частині визначення місця зберігання речових доказів до задоволення не підлягає, оскільки воно вже визначено постановою слідчого від 28.10.2024.

Одночасно суд роз`яснює власнику майна, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001150 від 27.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель Sprinter 313 CDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 власником якого являється ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане ТСЦ5946. Передати транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель Sprinter 313 CDI білого кольору д.н.з. НОМЕР_4 на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 з забороною розпорядження та відчуження останнім вищевказаним майном.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власником наступним майном:

- ваги торгові марки «GSC-300 Grunhelm»;

- три поліпропіленові мішки білого кольору з гарбузовим насінням (мішок №1 вагою 25,50 кг, мішок №2- 25,90 кг, мішок №3 - 25,60 кг).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 30.10.2024.

Слідчий суддяОСОБА_1