ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6676/22

Провадження № 11-кп/4820/466/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року, якою задоволено клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0006544 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 04.10.2018, близько 09 години 30 хв., на дорозі біля домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розпочалв словесну суперечку з ОСОБА_9 .

В ході зазначеної суперечки ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи навпроти ОСОБА_9 , наніс один удар правою ногою в ділянку паху останньому.

В результаті вищеописаних протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми зовнішніх статевих органів у вигляді гематоми лівого яєчка, яка у подальшому ускладнилася розвитком після травматичного запального процесу у вигляді орхоепідіміту, яке за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 прохає скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у кримінальному провадженні № 0006544 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд не повністю з`ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному всебічному та неупередженому їх розгляду, що призвело до винесення незаконного судового рішення.

Зазначає, що суд, приймаючи рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не закрив кримінальне провадження, як це передбачено п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України. У зв`язку з цим, на думку апелянта, суд був зобов`язаний розглянути його цивільний позов, як потерпілого, адже особа, звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями.

Також, апелянт зазначив, що викладена в ухвалі суду інформація не відповідає дійсності, оскільки він не давав згоди на закриття кримінального провадження, та його про це ніхто не запитував, адже він був відсутній у залі судового засідання через хворобу, про що його представник попередив суд першої інстанції в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача; потерпілого та представника потерпілого, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Пунктом 3 частини 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули 5 років у разі вчинення нетяжкого злочину.

Колегія суддів зазначає, що статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки, які диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину; протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Колегією суддів встановлено, що з моменту вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , минуло більше п`яти років; захисник та обвинувачений заявили клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності та про закриття кримінального провадження; обвинувачений не заперечував проти такого закриття.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 року (справа № 735/1121/20 № 13-26кс22) було зазначено наступне. Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним. Частиною першою статті 49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Колегія суддів вбачає наявність підстав для застосування ст.49 КК України. Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України (в редакції Закону України № 1707-VI від 05.11.2009) передбачено покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ст.12 КК України це кримінальне правопорушення з 22.11.2018 року віднесено до нетяжких злочинів, в редакції Закону № 4025-VIвід 15.11.2011 року відносилось до злочину середньої тяжкості.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років уразі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

На момент розгляду справи, з дня вчинення (04.10.2018) обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (в редакції Закону України № 1707-VI від 05.11.2009) минуло понад 5 років.

Оскільки судом установлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, строк притягнення до кримінальної відповідальності за який сплив, переривання перебігу давності не було, від слідства або суду обвинувачений не ухилявся, обчислення строків давності є правильним, обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і дав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності - клопотання про звільнення підлягає задоволенню, особа - звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження - закриттю.

Стосовно заявленого потерпілим ОСОБА_9 цивільного позову колегія суддів зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, колегія суддів дійшла висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

Крім того, колегія суддів зауважує про те, що із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст.49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілого на таке звільнення, а також про те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст. 284КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Доводи апелянта, що він не давав згоди на закриття кримінального провадження, та його про це ніхто не запитував, адже був відсутній у залі судового засідання через хворобу, про що його представник попередив суд першої інстанції в судовому засіданні, спростовуються звукозаписом судового засідання від 28 травня 2024 року, з якого вбачається, що представник потерпілого - ОСОБА_8 , не заперечував проти розгляду справи у відсутності потерпілого, а при вирішенні клопотання захисника ОСОБА_6 щодо закриття кримінального провадження - погодився з вимогами закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2009 у справі Sutyazhnik v. Russia (заява № 8269/02) Європейський суд зокрема, дійшов висновку, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване тільки з метою виправлення істотної помилки. Під правовим пуризмом, виходячи із практики Європейського суду з прав людини, слід розуміти невідступне слідування вимогам процесуального закону, суд по суті закрив кримінальне провадження, задовольнивши клопотання сторони захисту.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про закриття кримінального провадження №0006544 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року, якою задоволено клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0006544 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді