справа № 699/1429/24
провадження № 1-кп/691/308/24
У Х В А Л А

02 жовтня 2024 рокум.Городище

Колегія суддів Городищенського районного суду Черкаської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника особи, відносно, якої розглядається клопотання ОСОБА_9 ОСОБА_10 та особи, відносно, якої розглядається клопотання ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 по матеріалах кримінального провадження № 0000128, внесеного до ЄРДР 04.04.2024 року відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 4 ч.2 ст. 115 КК України та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 по матеріалах кримінального провадження № 0000128, внесеного до ЄРДР 04.04.2024 року за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні 02.10.2024 року, прокурор підтримав, подане на електронну пошту суду (ЕП-2227/24-Вх від 25.09.2024 року) клопотання про продовження відносно ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування якого зазначає, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 закінчується 05.10.2024 року, але на даний час заявлені під час обрання вказаного запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 04.04.2013 року № 511-550/0/0-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив зокрема те, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК, з врахуванням того, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, метою застосування запобіжного заходу, у тому числі й застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, у відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовують необхідність продовження строку застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які на даний час не зменшились, а саме:

1) ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, що також узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування, обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України із кваліфікуючою ознакою вчинене особливою жорстокістю, санкція якої передбачає покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, у зв`язку з чим, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та невідворотність покарання, можуть спонукати останнього до зміни місця постійного проживання, так як офіційно обвинувачений не працевлаштований, ніде не навчається, стійких соціальних зв`язків не має. Відповідно, у разі не продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, він матиме реальну можливість та може змінити місце проживання;

2) ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що вказані особи йому відомі, проживають у сусідньому, населеному пункті, що межує із населеним пунктом за місцем проживання ОСОБА_8 , з одним із свідків обвинувачений пов`язаний спільним побутом, та їх показання мають суттєве значення для повного, всебічного з`ясування обставин скоєного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим він є особою зацікавленою у зміні показань потерпілих, свідків та матиме реальну можливість шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати дачу від останніх неправдивих показань або зміну уже наданих під час досудового розслідування показань, з метою уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що перешкоджатиме об`єктивному з`ясуванню обставин кримінального провадження;

3) зважаючи на те, що на даний час розпочинається судовий розгляд кримінального провадження має місце ризик перешкоджання ОСОБА_8 встановлення обставин кримінального провадження в суді, шляхом зловживання процесуальними правами, що може виражатись у неявці за викликами до суду з метою затягування судового розгляду.

Також при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , слід врахувати наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; кримінальне правопорушення вчинене останнім являється особливо тяжким злочином, та тягне за собою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; непоправні наслідки, що настали у вигляді смерті неповнолітнього хлопця та в ході досудового розслідування не здобуто будь-які дані, які вказували б на наявність у нього хвороби, яка б унеможливлювала продовження застосування відповідного запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, встановлені обставини кримінального провадження, особи обвинуваченого, свідчить про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, особистої поруки, оскільки такі запобіжні заходи не забезпечать гарантій його належної процесуальної поведінки.

Домашній арешт також, на думку слідства, не може бути застосований до обвинуваченого, так як він зареєстрований та фактично проживає у сусідньому, населеному пункті, що межує із населеним пунктом за місцем проживання свідків, потерпілих, та відповідно може безпосередньо або через родичів впливати на дачу останніми неправдивих показань або зміну уже наданих під час досудового розслідування показань.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії», № 33977/97, п. 81 зазначив, що серйозність пред`явленого обвинувачення є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», ОСОБА_12 проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявних ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог Глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є надмірним чи таким, що принижує його гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Системний аналіз законодавства свідчить, що рішенням про застосування запобіжного заходу суд повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, у тому числі права потерпілих осіб. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Злочин указаної категорії, вчинений проти неповнолітньої особи містить підвищену небезпеку, оскільки завдає шкоди життю особи, зазіхає на суспільну складову безпечного життя та формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які їх вчиняють, Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як життя та здоров`я особи, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний засіб забезпечення кримінального провадження, яким є запобіжний захід.

Виходячи з принципів законності, справедливості, такий запобіжний захід є співмірним протиправному діянню. Посилаючись на вищенаведене просив задоволити клопотання та продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб. Не визначати розмір застави ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, у зв`язку з вчиненням ним злочину, із застосуванням насильства та який спричинив загибель неповнолітнього.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою її підзахисному , оскільки воно є не обгрутованим та невмотивованим. Докази, на які посилається прокурор є передчасними, оскільки судом вони не досліджувались. Ризики, які зазначені у клопотанні прокурора повинні бути ним обґрунтовані та підтверджені належними доказами. В матеріалах справи та в самому клопотанні відсутні будь-які заяви свідків чи потерпілих про те, що ОСОБА_8 якимось чином на них впливав. Також, просила суд, при розгляді клопотання врахувати те, що ОСОБА_8 мав постійне місце проживання, працював, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. Посилаючись на вищевикладене, просили в задоволенні клопотання відмовити та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язку носити засіб електронного контролю.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_7 , законний представник ОСОБА_9 ОСОБА_10 , особа, відносно, якої розглядається клопотання ОСОБА_9 при вирішення клопотання поклались на розсуд суду.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленими про час та день розгляду справи до суду не з`явилися, проте від представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_15 надійшло повідомлення з вкладеними заявами потерпілих про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності та без участі потерпілих.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши заявлене клопотання прокурора, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, суд дійшов до наступного.

Частиною 3 ст. 331 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд, за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.04.2024 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з утриманням останнього у Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

В подальшому, ухвалами Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.05.2024 року, 02.07.2024 року, 27.08.2024 року продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.10.2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій, у відповідності до закону про кримінальну відповідальність, підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Враховуючи, що обставини по справі з часу обрання та попередніх продовжень дії запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, вагомість наявних доказів про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та що кримінальне правопорушення, яке вчинене останнім являється особливо тяжким злочином за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; непоправні наслідки, що настали у вигляді смерті неповнолітньої особи та відсутність будь-яких даних, які вказували б на наявність у ОСОБА_8 хвороби, яка б унеможливлювала продовження застосування відповідного запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що відсутні належні гарантії, які б переважали наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений, передбачаючи тяжкість покарання в разі доведення його вини, може переховуватися від суду та, при застосуванні більш м`якого запобіжного заході ніж тримання під вартою, матиме змогу незаконно впливати на свідків і потерпілих з метою зміни останніми їх показань на його користь, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, в зв`язку з чим, приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та загибеллю людини. Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, та те, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненому із застосуванням насильства та який спричинив загибель неповнолітнього, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 177, 178, 182, 183, 194, 331, 369-372, 394, 395 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задоволити. Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бровахи Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - по 30.11.2024 року, включно.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_8 під розпис з ухвалою суду.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому ОСОБА_8 та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала, може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для ОСОБА_8 з моменту вручення її копії.

Повний текст ухвали проголошено 04.10.2024 року о 08 годині 20 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1
СуддіОСОБА_2 ОСОБА_3