ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6354/23 Провадження 1-кп/636/677/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора начальника Великобурлуцького відділу Куп`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003020 від 04.11.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Олександрівка, Куп`янського (Великобурлуцького) району, Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 № 451/2023 строком на 90 діб, Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тобто з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовозобов`язаний, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13.05.1999 року, Указу Президента України №69/2022 від 19.09.2023, затвердженого Законом України від 03.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», а також Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, з 24 лютого 2022 року на території України оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію.

Так, 16 жовтня 2023 року ОСОБА_5 , будучи особою, яка підлягає загальній мобілізації, пройшов обстеження та медичний огляд у військово-лікарській комісії КНП «Великобурлуцька ЦЛ» на ступінь придатності до військової служби, за результатами якого він був визнаний придатним до військової служби. 25.10.2023 ОСОБА_5 отримав повістку на відправку у військову частину НОМЕР_1 по команді на 05 год. 00 хв. 31.10.2023. В подальшому ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, будучи військовозобов`язаним, визнаним військово-лікарською комісією придатним до військової служби та належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, не маючи правових підстав на відстрочку від призову, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, без поважних на це причин, безпідставно, умисно не прибув по повістці 31.10.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправлення у вказану військову частину, чим умисно здійснив ухилення від призову за мобілізацією в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-Х11 та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022.

За вказаних обставин працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 в присутності двох свідків, 01.11.2023 складено акт про неявку ОСОБА_5 по повістці на відправку у військову частину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, факти та обставини, наведені в обвинувальному акті. Пояснив суду, що не вважає себе придатним до військової служби, як через стан здоров`я, так і через те, що не володіє жодними навиками, йому було страшно відправлятися до військової частини, в зв`язку із чим він дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин ухилився від призову. Повідомив, що висновки ВЛК він не оскаржував, хоча й не погодився із ними. Також вказував, що як при отриманні «бойової» повістки, так і під час складання акту про його неявку у РТЦК, йому неодноразово роз`яснювали наслідки неявки за повісткою.

Враховуючи те, що обвинувачений на початку судового розгляду відмовлявся від надання пояснень по суті обвинувачення, судом здійснено дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, у повному обсязі.

Так, допитані в якості свідків працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали суду пояснення про те, що ОСОБА_5 , якому 25.10.2023 вручено «бойову» повістку, яка зобов`язувала його з`явитись до РТЦК 31.10.2023 о 05:00 годині, у вказаний час для відправки його до військової частини до РТЦК не з`явився, в зв`язку із чим група оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 виїхала за місцем його мешкання, де його не виявили вдома, потім за місцем його роботи. Там ОСОБА_5 було запропоновано негайно прибути до РТЦК та СП, на що він погодився та прибув до РТЦК та СП, де йому намагались вручити повістку, але він від її отримання відмовився. За фактом неявки ОСОБА_5 за «бойовою» повісткою відповідальними працівниками складено відповідні акт та рапорт. Під час спілкування із ОСОБА_5 той повідомляв свідкам, що йти служити він не бажає, краще піде до в`язниці.

Окрім пояснень обвинуваченого та свідків, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України підтверджена дослідженими судом письмовими доказами:

витягом з ЄРДР від 04.11.2023 (а.с. 39,40);

копією рапорту старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 (а.с. 42);

копією розписки про отримання ОСОБА_5 25.10.2023 повістки (а.с. 43);

копією довідки військово-лікарської комісії №2 від протоколу №90 10.10.2023 (а.с. 44);

копією картки обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 45);

копією обліково-послужної картки та військового квитка на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 46-49);

копією акту від 01.11.2023 про не явку по повістці на відправку до ЗСУ гр. ОСОБА_5 (а.с. 50);

копією поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_6 у складі команди №4941 від 30.10.2023 (а.с. 51).

Аналізуючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та є такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим злочину, інкримінованого стороною обвинувачення. Зазначені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають. Таким чином, у своїй сукупності всі докази підтверджують доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті.

Отже, суд, допитавши свідків, обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст.336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що визнання вини, не є саме по собі тотожнім щирому каяттю, з огляду на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Така позиція суду узгоджується з висновками викладеними у постановах ВС/ККС №166/1065/18 від 18.09.2019, №643/13256/17 та від 07.04.2021 №263/15605/17. Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно обвинуваченого відсутні такі дані.

Щире каяття засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини, характеризується щирим осудом цієї поведінки, висловленні жалю з приводу вчиненого, прийнятті заходів по відшкодуванню шкоди.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття - це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Такий психічний стан особи може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи та втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення цієї особи. Виходячи із змісту терміну «щире каяття», для визнання наявності у справі даної обставини, яка пом`якшує покарання, суду необхідно встановити щирість висловлювань особи про те, що вона шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку та бажає виправитися. Для цього щире каяття, як внутрішнє переживання особи, повинно віднайти свій зовнішній прояв. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує фактичні обставини вчиненого злочину, визнає свою вину частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Однак, обвинувачений під час судового розгляду не висловив щирого осуду своєї поведінки, його ставлення до вчиненого виразилось лише у словах, а тому суд вважає, що така поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 не свідчить про щире розкаяння особи у вчиненому. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_5 не проявилося щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст.67 КК України, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, не одружений, має місце постійного мешкання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, відношення обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого кримінального правопорушення.

Окрім цього, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 бере до уваги надану органом пробації досудову доповідь щодо останнього, згідно якої виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб); у разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Слід зазначити, що ухилення від захисту Батьківщини в період воєнного стану під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони, може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією статті обвинувачення.

На думку суду, підстави для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням відсутні, адже це не буде достатнім для його виправлення та не відповідатиме суспільному інтересу в державі, яка протистоїть злочинній військовій агресії російської федерації, що в разі такого застосування може стати негативним прикладом для інших осіб. Реальне покарання у виді позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення гарантуватиме адекватне реагування на загрозу національної безпеки держави та сприятиме досягненню цілей покарання, передбачених ст. 50 КК України, а саме: запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, усуне хибне припущення про те, що можна ухилитися від захисту Вітчизни і реального покарання за це не настане. Покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його реального відбування, на переконання суду, не змінить ставлення ОСОБА_5 до конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність.

Під час досудового розслідування та на стадії судового розгляду кримінального провадження запобіжні заходи стосовно ОСОБА_5 обрані не були.

Під час промови в судових дебатах прокурором в усній формі заявлено клопотання про обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період часу до набрання вироком суду законної сили, проте враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого впродовж часу судового розгляду справи, наявність у нього достатньо стійких соціальних зав`язків у місці постійного мешкання, а також з урахуванням тієї обставини, що прокурором не дотримано ані встановленої статтею 184 КПК України форми клопотання, яке має бути викладене в письмовому вигляді, містити передбачені п.1-7 ч.1 ст. 184 КПК України обов`язкові складові, ані вимоги про вручення копії клопотання з додатками стороні захисту, не наведено жодного обґрунтування доцільності обрання вказаного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, залишає вказане клопотання без задоволення.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Клопотання прокурора про обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без задоволення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1