Справа 761/2742/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2885/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0007205, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, непрацюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:1) 27 травня 2015 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 115 КК України, до покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі; 2) 05 травня 2020 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 121 КК України, до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за попереднім вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 05 жовтня 2023 року, зарахувавши йому в строк покарання частину відбутого покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року з 13 жовтня 2018 року по 05 жовтня 2023 року та строк попереднього ув`язнення з 23 липня 2018 року по 24 липня 2018 року день за день.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за наступних обставин.

Так, 30.06.2018, в період часу з 01 год. 00 хв. по 05 год. 00 хв., ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в результаті раніше вжитих спиртних напоїв, знаходячись в приміщенні однокімнатної квартири, за місцем свого проживання, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вступив у словесний конфлікт з раніше знайомим йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході словесного конфлікту, який відбувався в приміщенні однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 , який є особою, що раніше вчинила умисне вбивство, сформувались особисті неприязні відносини та виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 . В період часу з 01 год. 00 хв. по 05 год. 00 хв. 30.06.2018, більш точного часу встановити не представилось можливим, знаходячись за вказаною вище адресою, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті, з мотивів особистих неприязних стосунків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в результаті раніше вжитих спиртних напоїв, взяв до правої руки ніж та наблизився зі сторони спини до ОСОБА_10 , після чого наніс зазначеним ножем останньому не менше одного порізу в область передньої поверхні шиї, тобто в ділянку, де знаходяться життєво важливі органи людини та не менше двох порізів в область лівого передпліччя та спинці носа.

Своїми умисними діями, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, спричинив ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичного експерта № 123-2018/о від 14.12.2018, наступні тілесні ушкодження:

- різана рана на передній поверхні шиї з ушкодженням м`яких тканин, судинних утворень, пластинок щитоподібного хряща, дане ушкодження має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), відповідно до п. 2.1.3.о/ «Правил»;

- різані рани лівого передпліччя та на спинці носа, дані тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил».

Смерть ОСОБА_10 настала від різаної рани шиї, що не проникає в порожнину гортані. Зазначена рана розташована в нижній третині з ушкодженням, з більшою долею вірогідності, нижньої щитоподібної артерії, щитоподібного хряща в даній анатомічній ділянці. Дане ушкодження супроводжувалось розтягнутою в часі, масивною крововтратою, яка і зумовила настання смерті. Між спричиненою різаною раною шиї та настанням смерті ОСОБА_10 вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. За даними судово-гістологічного дослідження м`яких тканин з зони різаної рани шиї слід вважати, що дане ушкодження ОСОБА_10 було спричинене зажиттєво і з ним останній прожив термін біля 1,5 годин.

В результаті умисних дій ОСОБА_8 , який є особою, що раніше вчинила умисне вбивство, настав бажаний для нього злочинний наслідок у вигляді смерті ОСОБА_10 .

На вказаний вирок прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 05.05.2020 року довічним позбавленням волі призначення за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд не врахував тих обставин, що обвинувачений явно схильний до вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини, в тому числі і злочинів проти власності, зокрема, будучи раніше неодноразово судимим, маючи не зняту та непогашену судимість, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Також суд не врахував і той факт, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що у відповідності до ст. 67 КК України є обтяжуючою обставиною, факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_8 перед вчиненням умисного вбивства підтверджується допитом свідка ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України. Захисник вважає, що 99 відсотків наведених судом доказів, які нібито підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним вбивства ОСОБА_10 не є достатньо переконливими саме у цьому діянні. Вказує, що у вироку є один головний доказ, який порівняно зі всіма іншими може свідчити саме про те, що рана на шиї потерпілого призвела до його смерті внаслідок гострої масивної непоправної крововтрати. Таким доказом є висновок повторної, комісійної експертизи №123-2018/о від 14.12.2018. Цей висновок практично нічим не відрізняється від попереднього висновку експерта ОСОБА_13 від 25.07.2018 №141/2125 окрім маленького доповнення щодо проведення експертом ОСОБА_14 експертного гістологічного дослідження, за висновками якого, нібито гістологія показала такі морфологічні ознаки, які спостерігаються при смерті від гострої масивної непоправної крововтрати. Захисник вважає, що вказана комісійна експертиза була проведена з обвинувальним ухилом, адже з експертного гістологічного дослідження так і не зрозуміло яким чином експерт дійшов однозначного висновку про те, що морфологічні зміни в тканинах померлого ОСОБА_10 є саме такими, як про це написано у підручниках по танатології (вчення про смерть). З висновку експерта гістолога ОСОБА_14 вбачається висновок навпаки, тобто у висновку зазначено теоретичні ознаки морфологічних змін у тканинах трупу при гострій масивній непоправній крововтраті. Такі висновки експерта гістолога не збігаються з тими обставинами, які були зафіксовані експертом ОСОБА_13 під час проведення експертизи трупа.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційної скарги захисника, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини якщо йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливим є забезпечення загального принципу юридичної визначеності; вимога "якості приписів права" в розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що якщо національний закон дозволяє можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у застосуванні, щоб виключити будь-який ризик свавілля (§ 19 рішення у справі "Новік проти України").

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_10 тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за обставин, установлених судом, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Виходячи із оцінки сукупності досліджених судом доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за обставин, визнаних судом доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків цього кримінального правопорушення, а також форми вини та мотиву інкримінованих йому дій, оскільки всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, у вироку наведені конкретні докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, зокрема, показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у вчиненні злочину не визнав.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Як встановив суд першої інстанції смерть потерпілого ОСОБА_10 наступила за 4 доби до моменту розтину тіла о 02 год. 20 хв. 03.02.2018, від різаної рани шиї, заподіяної ОСОБА_8 внаслідок масивної крововтрати, що перебуває в прямому причинно - наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 123-2018/о від 14.12.2018 року смерть ОСОБА_10 настала від різаної рани шиї, що не проникає в порожнину гортані, яка розташована в нижній третині з ушкодженням, з більшою долею вірогідності, нижньої щитоподібної артерії (виходячи з анатомічного її розташування), щитоподібного хряща в даній анатомічної ділянці. Дане ушкодження супроводжувалось розтягнутою в часі, масивною крововтратою, яка і зумовила настання смерті.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 217 від 13.12.2018 року встановлено, що за своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_8 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. А також, за своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_8 підозрюється (30.06.2018р.), він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З огляду на наведене, конкретні дії ОСОБА_8 під час нанесення удару ножем, з урахуванням локалізації тілесних ушкоджень в області життєво важливих органів носили умисний характер та були спрямовані саме на вчинення умисного вбивства потерпілого, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті ОСОБА_10 та бажав її настання.

За таких обставин, враховуючи висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_8 мав умисел на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_10 , встановлений характер обставин події в день вчинення кримінального правопорушення, а також дані судово-психіатричної експертизи №217 щодо індивідуальних психологічних особливостей обвинуваченого ОСОБА_8 згідно яких підекспертний під час скоєння інкримінованих йому дій виявляв ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, при цьому у період часу, до якого відноситься правопорушення, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, дії ОСОБА_8 отримали вірну юридичну кваліфікацію за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи захисника обвинуваченого про відсутність прямих доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки, як зазначає апелянт експертиза №123-2018/о була проведена з обвинувальним ухилом та з неї незрозуміло від чого настала смерть потерпілого, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідно до вимог закону, зокрема ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Тобто для доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, не тільки міг, а й використав непрямі докази, які в сукупності підтверджували обставини, що підлягали доказуванню у даному кримінальному провадженні та які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що стороною захисту в поданій апеляційній скарзі не наведено будь-яких даних, які б могли свідчити про неналежність, недопустимість та недостовірність доказів, які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши усі фактичні обставини справи та зібрані по справі докази, ретельно перевіривши усі висунуті засудженим версії на свій захист, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 , правильно кваліфікував дії засудженого за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Будь-яких суттєвих порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування ухваленого по справі судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про наявність законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Незважаючи на вказані вимоги закону, апеляційна скарга прокурора не містить у собі переконливих даних, які б дозволили зробити висновок про те, що призначене ОСОБА_8 судом покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Що ж стосується посилань прокурора на наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину повторно, а також не врахування даних про особу обвинуваченого, то вони, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, не можуть свідчити про явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання через його м`якість.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційних скарг сторони обвинувачення та сторони захисту на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за необхідне вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а зазначений вирок суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та захисника - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя