Справа № 167/1044/23 Провадження №11-кп/802/365/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000458 від 01 серпня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львів Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин;

за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк тримання під вартою з 01.08.2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, починаючи з дати проголошення цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 до Державного бюджету України витрати на залучення експерта в розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.08.2023 року скасовано.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 31.07.2023 року близько 22 години перебуваючи біля лавки, що знаходиться навпроти магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті раптових неприязних відносин умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс 1 (один) удар ліктем в ділянку підборіддя потерпілого ОСОБА_9 , заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді рани в ділянці підборіддя справа, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Окрім цього, 31.07.2023 року близько 22 години ОСОБА_7 , перебуваючи біля лавки, що знаходиться навпроти магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , діючи з корисливим мотивом, керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, уведеного на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, з подальшим його продовженням, вчинив напад поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , який виразився у нанесенні ударом кулаком руки в ділянку перенісся потерпілого, від якого останній впав на ґрунтове покриття, та нанесенні не менше двох ударів ногою в ділянку обличчя та рукою в ділянку лівої частини голови потерпілого, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під слизову оболонку та саден слизової оболонки нижньої губи справа, синців навколо очей, в ділянці спинки носа, на щічній ділянці справа, травматичної екстракції 1, 2 зубів на верхній щелепі зліва та 2 зуба на верхній щелепі справа з крововиливами під слизову оболонку вищевказаних зубів, крововиливу під слизову оболонку верхньої губи по центру (відповідно до травмованих зубів), які відповідно до висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності до 10% після чого потерпілий втратив свідомість, а ОСОБА_7 викрав у нього сумку чорного кольору вартістю 300 гривень, в якій знаходились мобільний телефон марки «Redmi 9T» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 3233,33 гривень, гаманець чорного кольору вартістю 600 гривень, в якому були банківська карта «Приватбанк» № НОМЕР_3 , банківська карта «Монобанк», пластикова карта мережі АЗС «WOG», пластикова карта мережі АЗС «ОККО», пластикова карта мережі АЗС «SUNOIL», пластикова карта будівельного маркету «Oldi», які матеріальної цінності не становлять, срібний ланцюжок вартістю 400 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 4533,33 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України (Том 2 а.с.201-221).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки він був винесений із істотним порушенням кримінально-процесуального закону, висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, суд істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону.

Вказує на те, що показання потерпілого ОСОБА_10 є суперечливими, таким, що не відповідають дійсності та не узгоджуються у сукупності із показаннями інших учасників процесу та письмовими доказами, що судом першої інстанції не було взято до уваги. Із показань свідків та потерпілого ОСОБА_9 не вбачається факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке знайшло своє відображення у обвинувальному акті.

Крім цього суперечливість показань потерпілого ОСОБА_10 доводять і досліджені письмові докази (заява про вчинення кримінального правопорушення від 01.08.2023 року, протоколу огляду місця подій від 01.08.2023 року, протокол допиту у якості потерпілого ОСОБА_10 від 01.08.2023 року, протокол додаткового допиту потерпілого від 01.08.2023 року, протокол обшуку від 01.08.2023 року) на які суд з невідомих причин не посилався.

Вважає, що при встановленні вини ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення суд керувався лише показаннями потерпілого у судовому засіданні ОСОБА_10 та слідчим експериментом за його участю. Разом з тим, суд не надав оцінки тому, що потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що ним не заперечується і підтверджується показаннями свідків. Під час досудового слідства потерпілий висував різні версії події, які мали місце 31.07.2023 року. Разом з тим суд всеодно визнав винним ОСОБА_7 у скоєнні розбійного нападу із заволодінням мобільного телефону.

Також сторона захисту звертала увагу, що підлягали би визнанню недопустимими доказами - протокол пред`явлення речей для впізнання від 18.09.2023 року за участю свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки при слідчіх діях були пред`явлені різнотипні, неоднорідні речі. Зокрема сумка, яка була впізнана свідками, відноситься до категорії «бананка», а усі інші сумки до категорії «елінг». Дані речі відрізняється способом носіння, розміром, структурою, серед трьох однотипних сумок «бананка» явно кидається в очі, що є порушенням норм КПК України.

Тому в сукупності вищевказаного можна прийти до висновку, що керуючись виключно показаннями потерпілого ОСОБА_10 , ігноруючи показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків та самого обвинуваченого суд однобічно підійшов до розгляду справи, що призвело до визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення. В рамках даного кримінального провадження вина ОСОБА_7 була доведена лише у нанесенні останнім тілесних ушкоджень потерпілим, що не заперечувалося під час судового розгляду.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.125 КК України, та призначити покарання у вигляді арешту відповідно до положень ч.1 ст. 70 КК України (Том 3 а.с.2-5).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , хоча повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які, кожен зокрема, подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити; прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а саме здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану, за вчинення якого його засуджено, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження й ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, які судом всебічно й повно досліджені та правильно оцінені і докладно викладені у вироку, як того вимагає ст.370 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції виніс вирок з істотним порушенням кримінального процесуального закону та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки показання потерпілого ОСОБА_10 є суперечливими, таким, що не відповідають дійсності та не узгоджуються у сукупності із показаннями інших учасників процесу та письмовими доказами, є безпідставними.

Суд першої інстанції детально навів у вироку підстави з яких він відхилив доводи обвинуваченого і захисника з посиланням на докази, здобуті органами досудового слідства у порядок і спосіб, визначений чинним кримінальним процесуальним законодавством.

В даному кримінальному провадженні встановлені обставини вчинення злочину за ч.4 ст.187 КК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 31.07.2023 року близько 22 години перебуваючи біля лавки, що знаходиться навпроти магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , діючи з корисливим мотивом, керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, уведеного на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, з подальшим його продовженням, вчинив напад поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , який виразився у нанесенні ударом кулаком руки в ділянку перенісся потерпілого, від якого останній впав на ґрунтове покриття, та нанесенні не менше двох ударів ногою в ділянку обличчя та рукою в ділянку лівої частини голови потерпілого, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під слизову оболонку та саден слизової оболонки нижньої губи справа, синців навколо очей, в ділянці спинки носа, на щічній ділянці справа, травматичної екстракції 1, 2 зубів на верхній щелепі зліва та 2 зуба на верхній щелепі справа з крововиливами під слизову оболонку вищевказаних зубів, крововиливу під слизову оболонку верхньої губи по центру (відповідно до травмованих зубів), які відповідно до висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності до 10% після чого потерпілий втратив свідомість, а ОСОБА_7 викрав у нього сумку чорного кольору вартістю 300 гривень, в якій знаходились мобільний телефон марки «Redmi 9T» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 3233,33 гривень, гаманець чорного кольору вартістю 600 гривень, в якому були банківська карта «Приватбанк» № НОМЕР_3 , банківська карта «Монобанк», пластикова карта мережі АЗС «WOG», пластикова карта мережі АЗС «ОККО», пластикова карта мережі АЗС «SUNOIL», пластикова карта будівельного маркету «Oldi», які матеріальної цінності не становлять, срібний ланцюжок вартістю 400 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 4533,33 гривень.

У судовому засіданні у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, заперечив свою причетність до заволодіння речами потерпілого та показав, що 31.07.2023 року в селі Переспа біля магазину «Калина» побачив потерпілих, які сиділи за столиком та розпивали спиртні напої. Пояснив, що до цієї зустрічі один раз бачив потерпілих, оскільки вони десь працюють на будівництві. В цей день, під час розмови, потерпілі запропонували обвинуваченому приєднатися до них та присісти за столик, на що він погодився і вже втрьох вони продовжили розпивати спиртні напої. Вказав, що разом з потерпілими горілку, яку купляв ОСОБА_10 , він не пив, оскільки вже і так був «випивший», а пив лише пиво. Під час спілкування ніхто не говорив своє ім`я і він також не казав, що його ім`я ОСОБА_13 . Орієнтовно о 21-й годині вони усі разом перейшли через дорогу до лавки, щоб далі пити. Зазначив, що в подальшому потерпілий ОСОБА_10 під час розмови раптово вдарив його в шию кулаком і обвинувачений, довго не думаючи, відразу у відповідь наніс рукою удар потерпілому в обличчя, тоді вони почали «шарпатись» і обвинувачений вдарив другий і третій раз. В подальшому вказував, що після другого удару потерпілому ОСОБА_10 відчув, що його хтось ззаду відпихає і він в результаті цієї «шарпанини» з необережності наніс удар ліктем в підборіддя потерпілого ОСОБА_9 , розвернувшись побачив, що останній впав і лежить. Зазначив, що бачив у ОСОБА_10 кров на обличчі. Пояснив, що в момент конфлікту збоку на лавочці перебувала група осіб ромської національності, які допитувалися, як свідки. В подальшому на уточнююче запитання суду обвинувачений повідомив, що будучи «випившим» вдарив ОСОБА_10 два рази рукою в обличчя, від яких він не падав, а продовжував стояти, а ОСОБА_9 вдарив випадково, оскільки не помітив як останній підійшов ззаду і почав їх розбороняти. Разом з цим, також під час своїх показань зазначав, що після нанесених ударів ОСОБА_9 впав, а той ( ОСОБА_10 ) сидить. Вказав, що коли до них підійшли особи ромської національності, то він розвернувся і пішов в сторону школи, де сидів на лавочці близько години. Від школи пішов до бару « ОСОБА_14 », який розташовувався за 200 метрів від місця де відбувалась подія і по дорозі зустрів тих самих осіб ромської національності. Також, відповідаючи на питання прокурора зазначав, що повертався на місце події (лавки де попередньо сиділи з потерпілими) орієнтовно через годину, можливо, півтори, і там більше нікого не було. Зазначив, що можливо і був біля переїзду коли йшов додому. Наголосив, що ніякої сумки не брав і про те, що пропала якась сумка дізнався лише наступного дня. В той вечір, він взагалі не звертав уваги чи була у когось з потерпілих сумка. Телефон бачив лише у ОСОБА_9 . Під час судових дебатів зазначив, що жаліє щодо виниклої бійки з потерпілими, усвідомлює тяжкість покарання, вважає, що його підставили, оскільки відсутні докази, що саме він забрав сумку у потерпілого ОСОБА_10 , виразив згоду оплатити лікування потерпілих і відшкодувати відновлення зубів потерпілого ОСОБА_10 , сподівається на призначення судом мінімального строку покарання або перекваліфікування його дій.

Також у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 показав, що 31.07.2023 року він знаходився у відрядженні в селі Малинівка на будівництві будинку, бригада складалась з чотирьох осіб. Близько 12-ї години 31.07.2023 року зателефонував керівник і повідомили, що працівника ОСОБА_15 необхідно перемістити на інший об`єкт. У зв`язку з цим, він з ОСОБА_15 зібралися і пішли в село Переспа, щоб останнього посадити на маршрутку. Близько 14-ї чи 15-ї години вони прибули в село Переспу. Оскільки не було готівки ОСОБА_10 зателефонував прорабу і попросив дати готівку, і так як це можливо було зробити близько 19-ї години, то вони за столиком біля магазину «Калина» залишились чекати на нього та розпивали спиртні напої. Близько 18-ї години до них велосипедом приїхав ОСОБА_9 . В подальшому до їхнього столику підійшов раніше не знайомий чоловік і назвав ім`я ОСОБА_13 . Вказав, що ОСОБА_13 це на даний час обвинувачений. Під час розмови обвинуваченому запропонували випити разом з ними на що він погодився і сів за столик. В подальшому ОСОБА_15 поїхав з прорабом і за столиком залишився він, ОСОБА_9 та обвинувачений. Зазначив, що в магазині розраховувався лише він. Повідомив, що поруч біля магазину були особи ромської національності, які підходили і ОСОБА_16 . Близько 21-ї години, оскільки магазин вже закривався, вони усі разом пішли через дорогу від магазину та сіли на лавку, де всі продовжили розпивати спиртні напої. Орієнтовно за метрів 50 від них на лавочці сиділи якісь особи. В подальшому обвинувачений раптово вдарив потерпілого в обличчя район перенісся, внаслідок чого останній впав з лавки на траву, вже лежачому на спині, обвинувачений наніс ще два сильних удари в район щелепи ногою, внаслідок чого запаморочилось в голові та відчув, що обвинувачений почав зривати його сумочку типу «бананка», яка була у нього спереду через плече, за яку потерпілий схопився, утримуючи її, на що обвинувачений сказав: «Віддай» та наніс ще один удар рукою в голову, а саме: район віска лівої сторони голови. Зазначив, що в сумці був телефон ОСОБА_17 Редмі Т блакитного кольору, закордонний паспорт, портмоне з банківськими картками Приватбанку 2 шт, Монобанку, банку ОСОБА_18 , бонусні картки на пальне, срібний ланцюжок на руку. В подальшому, після останнього удару, потерпілий, втративши свідомість, пам`ятає лише момент, коли підійшов до залізничного переїзду, щоб іти в сторону села Малинівка, і за поворотом йому хтось наніс удар ззаду в район потилиці, внаслідок чого він знепритомнів. Надалі опам`ятавшись він пішов до будинку в якому проживали в селі Малинівка, де був ОСОБА_9 та ОСОБА_19 . Вказав, що внаслідок ударів у нього були такі тілесні ушкодження: синя переносиця, синці під очима, вибито 4 передніх верхніх зуби, гематома з лівої сторони голови в районі віска та потилиці. Пояснив, що зранку 01.08.2023 року він зателефонував в поліцію та повідомив про протиправні дії щодо нього.

Допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що 31.07.2023 року працювали на будівництві в селі Малинівка. У зв`язку з необхідністю повернення одного з працівників на інший об`єкт, ОСОБА_10 поїхав з працівником в село Переспу. Зазначив, що орієнтовно між 18-19 годиною він велосипедом під`їхав до магазину «Калина», де за столиком сиділи і випивали ОСОБА_10 , ОСОБА_20 та обвинувачений, який тоді назвав своє ім`я ОСОБА_13 . Невдовзі ОСОБА_20 поїхав і вони залишилися втрьох. За придбані спиртні напої розраховувався ОСОБА_10 . Повідомив, що підходили якісь хлопці, які ОСОБА_16 з обвинуваченим. Після закриття магазину, орієнтовно після 21-ї, пішли через дорогу та сіли на лавку, де усі разом продовжили розпивати спиртні напої. Знову підійшли ті ж хлопці, що підходили біля магазину, поговорили і вони пішли сіли на лавочці орієнтовно за 50-70 метрів. Невдовзі, він сказав ОСОБА_10 , що потрібно повертатись додому (в село Малинівку) та почав іти першим. Зазначив, що вже відійшов метрів 20 від місця, де сиділи з ОСОБА_10 та обвинуваченим і побачив, як ОСОБА_10 падав з лавки і обвинувачений його бив, зокрема наносив удар рукою в голову. Підбігши до них потерпілий почав відтягувати обвинуваченого за спину від ОСОБА_10 та розвернувши обвинуваченого до себе лицем, став перед ним і отримав удар ліктем в підборіддя від нього. Наголосив, що це був умисний удар та показав яким чином обвинувачений це здійснив. Після цього, він разом з ОСОБА_10 , який ледь йшов та плювався кров`ю, рухався в сторону залізничного переїзду, однак почувши, що за ними хтось іде, розійшлись в різні сторони. Зазначив, що на той момент не звертав увагу на наявність сумки у ОСОБА_10 , ствердив, що бачив її у нього біля магазину «Калина» застібнуту через плече. Повідомив, що до місця проживання він дістався першим, а за 20-30 хвилин прийшов ОСОБА_10 і повідомив, що його пограбували і вибили чотири зуби та сказав, що зранку буде телефонувати в поліцію. На наступний день ОСОБА_10 взяв телефон ОСОБА_19 і зателефонував в поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 (до зміни прізвища і по батькові ОСОБА_12 ) з участю законного представника та психолога показав, що в день події біля магазину «Калина», що знаходиться в селі Переспа, бачив як за столиком сидів обвинувачений ( ОСОБА_22 ), якого він знав до цього, та двоє незнайомих чоловіків і розпивали спиртні напої. Сказав, що він та його брати підійшли до столику, привіталися з усіма та пішли на стадіон. Зазначив, що він був разом з ОСОБА_11 , братом ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Повернувшись з стадіону зустріли ще друга ОСОБА_25 , його брата ОСОБА_26 та сіли разом на лавочці. Вказав, що неподалік на наступній лавці сидів обвинувачений та двоє чоловіків, яких бачили з ним біля магазину «Калина». Через деякий час, орієнтовно за 15 хвилин, до ОСОБА_27 підійшов обвинувачений щось промовив і вдарив його в грудну клітку, поруч серця і він почав задихатися. Після чого, вони перевели ОСОБА_28 через дорогу і сказали йому та брату ОСОБА_26 іти додому. Оскільки вже було темно, то теж вирішили іти додому і по дорозі до переїзду попереду йшли двоє чоловіків, один з велосипедом, які попередньо були з обвинуваченим біля магазину «Калина» та сиділи на лавочці. Коли чоловіки перейшли переїзд і зникли з поля зору свідок почув якийсь стогін з кущів і звідти вибіг обвинувачений. Зазначив, що обвинувачений був босий, без футболки, а на поясі у нього була чорна сумка. Свідок ствердно сказав, що раніше, коли вони цього дня бачились з обвинуваченим, то у нього жодної сумки не було. Психолог зазначила, що зміст питань свідок розумів і давав правдиві показання.

Також допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав на те, що в день події біля магазину «Калина», що знаходиться в селі Переспа, бачив обвинуваченого ( ОСОБА_22 ) та двох незнайомих чоловіків, які сиділи за столиком та розпивали спиртні напої, привітавшись з якими він та його брати пішли на стадіон. Повернувшись з стадіону зустріли ще друга ОСОБА_25 , його брата ОСОБА_26 та сіли разом на лавочці. Зазначив, що на відстані 20-25 кроків від них на лавочці сидів обвинувачений та двоє чоловіків, які були з ним біля магазину «Калина». В подальшому обвинувачений підійшов до ОСОБА_25 та щось сказавши вдарив останнього в грудну клітку. Повідомив, що інші двоє чоловіків, що були з обвинуваченим, в цей момент, вже збирались. Після цього, він разом з братами перевели ОСОБА_28 через дорогу та сказали брату ОСОБА_26 іти з ним додому. Обвинуваченого в цей час в полі зору не було. Оскільки вже було темно він з братами теж вирішили іти додому і перед переїздом бачили, як йшли двоє чоловіків, що були разом з обвинуваченим. Біля переїзду, з правої сторони з кущів, почули якийсь стогін і побачили як звідти вибіг обвинувачений, який був без футболки і взуття, а на поясі у нього була чорна сумка та побіг далі, а він з братами, злякавшись, пішли додому. Свідок наголосив, що раніше в цей день, коли вони бачилися, у обвинуваченого жодної сумки не було.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується такими письмовими доказами у справі:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або іншу подію від 01.08.2023 року (Том 2 а.с.17);

-протоколом огляду місця події від 01.08.2023 року з ілюстративними таблицями (Том 1 а.с.213-216);

-протоколом огляду місця події від 01.08.2023 року з ілюстративними таблицями (том 1 а.с.217-229);

-постановою слідчого СВ ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_29 від 01.08.2023 року про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження (Том 1 а.с.230-232);

-постановою слідчого СВ ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_30 від 01.08.2023 року про призначення судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_10 (Том 1 а.с.238-239);

-висновком експерта № 437 від 01.08.2023 року щодо ОСОБА_10 (Том 1 а.с.240-241);

-постановою слідчого СВ ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_30 від 01.08.2023 року про призначення судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_9 (Том 1 а.с.242-243);

-висновком експерта № 438 від 01.08.2023 року щодо ОСОБА_9 (Том 1 а.с.244);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.08.2023 року з довідкою до протоколу (Том 1 а.с.255-257);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.08.2023 року з довідкою до протоколу (Том 1 а.с.258-260);

-протоколами проведення слідчих експериментів від 01.08.2023 року за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 (Том 1 а.с.261-262, том 2 а.с.1-3, 4-6);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 03.08.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_10 (Том 2 а.с.23-27);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 03.08.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_9 (Том 2 а.с.28-31);

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів (інформації) від 20.09.2023 року з описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 20.09.2023 року (Том 2 а.с.34-35);

-протоколом огляду предметів від 21.09.2023 року (Том 2 а.с.36-39);

-листом Переспівського старостинського округу Волинської області від 05.09.2023 року № 74 про надіслання копії відео з камер спостереження (Том 2 а.с.49);

-протоколом огляду предмету (диска) від 06.09.2023 року (Том 2 а.с.51-63);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.09.2023 року з довідкою до протоколу (Том 2 а.с.64-66, 67-69);

- протоколами пред`явлення речей для впізнання від 18.09.2023 року та ілюстративними таблицями до них (Том 2 а.с.70-72, 73-75);

-постановою слідчого СВ ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_31 про призначення судової товарознавчої експертизи від 05.09.2023 року (Том 2 а.с.41-42);

-висновком експерта від 06.09.2023 року № СЕ-19/103-23/10143-ТВ (том 2а.с.44-48).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді першої інстанції докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази суд визнав їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги показання свідків та потерпілих. Під час розгляду справи не було встановлено об`єктивних причин вважати, що будь-хто з допитаних потерпілих чи свідків оговорює обвинуваченого.

Показання, надані свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_21 , хоча і не прямо стосуються обставин кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, зокрема в частині визначення місця досліджуваних подій, однак мають безпосереднє відношення до вказаного кримінального провадження.

Всі здобуті докази в сукупності підтверджують факт нападу ОСОБА_7 на ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

З апеляційної скарги захисника слідує, що його довіритель заперечує вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, однак такі доводи сторони захисту та обвинуваченого є необґрунтованими, так як за результатами судового розгляду, шляхом співставлення показань потерпілих, свідків, даних судово-медичних експертних досліджень, відтворено хронологію розвитку подій розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 .

Суд обґрунтовано визнав показання потерпілого ОСОБА_10 достовірними, так як вони підтверджуються іншими, наявними у справі доказами.

Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд у відповідності до положень ст.89 КПК України надає в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та невірну кваліфікацію дій його довірителя в цій частині.

Щодо доводів апелянта про визнання протоколу пред`явлення речей для впізнання від 18.09.2023 року за участю свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 недопустимим доказом, то вони є безпідставними, оскільки даний протокол в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст.231 КПК України.

Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що доказ може бути визнано недопустимим не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку недодержання фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих державою.

Будь яких підстав, визначених ст.ст.411, 412 КПК України, захисником ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні не наведено. Його твердження не дають колегії суддів підстав для зміни чи скасування судового рішення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться - за ч.1 ст.125 КК України до кримінального проступку, за ч.4 ст.187 КК України - до особливо тяжкого злочину, всі обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції були повністю дотримані судом першої інстанції.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , місцевим судом визнано вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи міру покарання обвинуваченому враховуючи характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та стан його поведінки під час вчинення кримінальних правопорушень і після них, думки потерпілих, які просили призначити покарання в межах санкції відповідної статті, часткове визнання обвинуваченим вини, відсутність пом`якшуючих обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт, за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна обвинуваченого та з врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна обвинуваченого, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і буде відповідати вимогам ст.65 КК України.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування чи зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисником.

Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 26.02.2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст.187 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді