Справа №523/3736/24
Провадження №1-кс/523/1160/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 м.Одеса

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в м. Одесі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження № 0000347 від 29.02.2024 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року на майно, що було виявлене та вилучене під час проведення обшуку автомобіля марки «TOYOTA AURIS» vin: НОМЕР_1 , a саме: мобільного телефону марки «Iphone 15 Pro Max» imei: НОМЕР_2 у заводській упаковці.

1. Заявлені вимоги клопотання та їх обґрунтування

В обґрунтування вимог клопотання особа, що з ним звернулась, вказує на те, що станом на теперішній час, експертизи у кримінальному провадженні для проведення які були необхідні вилучені речі для дослідження не призначено та не проводяться та ОСОБА_3 не мала та немає статусу підозрюваної (обвинуваченої) у кримінальному провадженні, та санкція частини 4 статті 191 КК України не передбачає конфіскації чи спеціальної конфіскації майна, підстав для подальшого обмеження власника у користуванні майна не має.

У зв`язку з викладеним, на думку заявника, наразі необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала, а його застосування є безпідставним.

2. Позиції сторін з приводу розгляду клопотання.

У судове засідання не з`явилася власник майна. Надала суду заяву про розгляд клопотання без її участі та просила клопотання задовольнити.

Прокурор, також не з`явився у судове засідання, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив його задовольнити та зазначив , що майно зазначене в ухвалі не є речовим доказом по справі.

Прокурор, також не з`явився у судове засідання, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив його задовольнити та зазначив , що майно зазначене в ухвалі не є речовим доказом по справі та не має для його розслідування жодного доказового значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядається не пізніше трьох днів після його надходження до суду, а неявка учасників кримінального провадження не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 174 КПК України, з метою недопущення порушення строків розгляду, слідчий суддя вважає можливим розглянути вказане клопотання за відсутності прокурора.

3. Обставини встановлені слідчим суддею.

На підставі матеріалів клопотання, слідчий суддя встановив, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000347 від 29.02.2024 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року було накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене 07.03.2024 року під час проведення обшуку втомобіля марки «TOYOTA AURIS» vin: НОМЕР_1 , a саме мобільного телефону марки «Iphone 15 Pro Max» imei: НОМЕР_2 у заводській упаковці.

Підставою для арешту майна стала відповідність майна критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.

4. Щодо обґрунтованості арешту майна, а також наявності потреби у подальшому застосуванні арешту.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особамаєправомирноволодіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна,інакше як в інтересах суспільства іна умовах,передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу доЄвропейської конвенції з прав людинизабороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичноїособи, щодо якої здійснюється провадження,які небули присутніпри розглядіпитання проарешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з ухвал слідчого судді про накладення арешту на майно, підставою для застосування в рамках такого кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна стала необхідність забезпечення збереження речових доказів, оскільки слідчим суддею було встановлено, що вилучені речі можуть бути предметом кримінального правопорушення, а також зберегли на собі його сліди, та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також необхідні для проведення експертних досліджень.

Вище викладене вказує на те, що арешт майна було накладено обґрунтовано.

Разом з тим, що стосується подальшої необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Слідчий суддя враховує, що попри встановлену на момент розгляду клопотання про арешт майна відповідність майна критеріям речових доказів, з моменту застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження минув вже майже місяць , протягом цього часу ОСОБА_3 або іншій особі про підозру не було повідомлено, остання має невизначений процесуальних статус в рамках кримінального провадження.

З огляду на арешт, на даний час власник майна не має можливості у повній мірі використовувати та розпоряджатися належним йому майном, адже наразі діють обмеження встановлені ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси в частині арешту майна власника.

Крім того, будь-які відомості в частині того, що ОСОБА_3 являється недобросовісним набувачем вказаного майна у слідчого судді відсутні.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що стороною обвинувачення також не було надано жодних доказів, які б обґрунтовували необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, зокрема, призначення та проведення відповідних слідчих дій та експертиз з вказаним майном. Прокурор не з`явився до судових засідань, надав суду заяву , де зазначено , що майно , яке вилучене та зазначенем в ухвалі про накладення арешту, не є речовим доказом по справі.

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час накладений арешт майна продовжує відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано продовжує обмежувати право власності.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження №0000347 від 29.02.2024 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на вилучені речі 07.03.2024 в ході обшуку автомобіля марки «TOYOTA AURIS» vin: НОМЕР_1 , a саме з мобільного телефону марки «Iphone 15 Pro Max» imei: НОМЕР_2 у заводській упаковці, який належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати слідчого СВ Відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 чи іншого слідчого у чиєму провадженні перебуває кримінальне провадження № 0000347 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якої було вилучено під час проведення обшуку від 07.03.2024 вищевказане майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1