У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 10.11.2023 року звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові про закриття кримінального провадження за якою просить:

-скасувати постанову слідчого ТУ ДБР ОСОБА_4 від 29.09.2023 року у кримінальному провадженні № 000330 від 27.07.2023 року ст. 382, 396 КК України;

-визнати бездіяльність слідчому ТУ ДБР ОСОБА_4 неправомірним по ст.. 303, ч. 3 КПК України.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив наступне.

Дана постанова, на його думку, є необґрунтованою, однобічно поверхневою, проведена без з`ясувань всіх обставин події, і сама оскаржувана постанова є невмотивованою, із бездіяльністю слідчого Трохлюк і введенням в оману свідком ОСОБА_5 .

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 10.11.2023 року, дана скарга визначена для розгляду слідчому судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 .

За ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2023 року було відкрито провадження за скаргою та призначено до судового розгляду в судовому засіданні, витребувано від слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією в м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові матеріали кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023 року.

Зазначена ухвала була виконана лише 12.03.2024 року (матеріали надійшли до суду 13.03.2024 року).

В судове засідання 16.04.2024 року на 10 год. 00 хв. скаржник не прибув, проте подав заяву від 07.12.2023 року про розгляд скарги за його відсутності.

Слідчий у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду скарги був судом належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З огляду на викладене слідчий суддя вважав за можливе розглянути скаргу по суті за відсутності скаржника та слідчого.

Дослідивши матеріали додані до скарги та матеріали кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023 року, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК, яка, крім іншого, визначає випадки, коли закриття провадження уповноважений здійснювати слідчий, а саме: слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з 27.07.2023 року проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000330, із попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за: ч. 2 ст. 382 КК України, із наступним коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2022 року справа № 308/14521/22 зобов`язано уповноважену особу Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР відповідно до заяви ОСОБА_3 від 18.10.2022.

Відповідно до постанови від 31.07.2023 року прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 було матеріали досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382 та ч. 1 ст. 396 КК України, відомості про які 27.07.2023 року внесені до ЄРДР за № 0000330 та № 0000331, відповідно, були об`єднані в одне провадження за № 0000330 за заявою ОСОБА_3 від 18.10.2022 року за аналогічними фактами.

За постановою від 29.09.2023 року слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 , кримінальне провадження № 0000330 від 27.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382 КК України, ч. 1 ст. 396 КК України було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому слідчий зазначив наступне.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 18.10.2023, службова особа ВП №1 Хустського РУП ОСОБА_5 не виконав ухвали Іршавського районного від 21.01.2022 р., 14.09.2021 р., 21.09.2021 р., 18.10.2021, у кримінальних провадженнях, що є злочин ст. 382 КК України невиконання ухвал суду. У зв`язку з тим службова особа не виконуючи чотири ухвали суду приховав злочин у трьох кримінальних провадженнях, де він, ОСОБА_3 є потерпілим.

В ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні допитано як свідка ОСОБА_5 .

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що в діях службової особи ВГІ №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 не встановлено складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382 та ч. 1 ст. 396 КК України.

На підставі викладеного, кримінальне провадження № 0000330 від 27.07.2023 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження та доводи скаржника слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість винесеної постанови.

Частина 2 статті 382 КК України встановлює кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - вчинені службовою особою.

Одним із основних принципів судочинства - обов`язковість судових рішень (ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання кожною особою на всій території України. Згідно з ч. 2 ст. 21 КПК вироки та ухвали суду підлягають обов`язковому та безумовному виконанню.

Основний безпосередній об`єкт злочину - інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Додатковий безпосередній об`єкт злочину становлять конституційні права та основні свободи і законні інтереси людини та юридичних осіб, авторитет судових і правоохоронних органів, а також міжнародний авторитет держави.

Предмет злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, - це судовий акт (вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили), який було прийнято в установленому законом порядку суддею (суддями) суду загальної юрисдикції або Конституційного Суду України.

Предметом злочину може бути будь-який судовий акт органів правосуддя незалежно від: юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних).

Об`єктивна сторона злочину за ч. 2 ст. 382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

За частиною 2 ст. 382 КК склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням службовою особою одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших злочинів (наприклад, даванням хабара, застосуванням насильства, знищенням документів), дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів.

Суб`єктивна сторона злочину за умови, якщо він не спричиняє наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 382 КК, - лише прямий умисел.

Частина 1 статті 396 КК України встановлює кримінальну відповідальність за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Стаття 27 КК поділяє приховування злочину на заздалегідь обіцяне (ч. 5) і заздалегідь не обіцяне (ч. 6). У першому випадку має місце співучасть у злочині у вигляді пособництва, бо приховування злочину було обіцяне до початку вчинення того злочину, який приховується, або хоча і під час його вчинення, але до моменту його закінчення. У другому - приховування злочину не обіцяється заздалегідь, а здійснюється вже після закінчення того злочину, який приховується. Тому таке приховування визнається лише причетною до злочину діяльністю (ч. 6 ст. 27 КК) і кваліфікується за ч. 1 ст. 396 КК. При цьому слід ураховувати, що співучастю в злочині може бути визнане і таке його приховування, яке хоча й не було заздалегідь обіцяне, проте через інші причини (наприклад, внаслідок систематичності приховування злочинів, вчинюваних тими самими особами) давало підставу виконавцю злочину або іншим його співучасникам розраховувати на таке сприяння без попередньої домовленості з приховувачем.

За частиною 1 ст. 396 КК відповідальність настає за приховування злочину лише певного ступеня тяжкості - тяжкого (ч. 4 ст. 12 КК) чи особливо тяжкого (ч. 5 ст. 12 КК). Таким чином, приховування злочину невеликої (ч. 2 ст. 12 КК) чи середньої (ч. 3 ст. 12 КК) тяжкості не є кримінально караним.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише прямим умислом, бо винний усвідомлює, що приховує саме злочин.

Суб`єктом злочину може бути будь-яка особа, що досягла 16-річного віку. Якщо приховування злочину вчиняє службова особа з використанням службового становища чи з перевищенням службових повноважень, вчинене слід кваліфікувати за статтями 364 або 365 КК незалежно від тяжкості злочину, що приховується. Якщо злочин, який приховується, є тяжким або особливо тяжким, дії службової особи слід додатково кваліфікувати і за ч. 1 ст. 396 КК.

Проаналізувавши протокол допиту свідка ОСОБА_5 від 16.08.2023 року та матеріали кримінальних проваджень, отримані слідчим, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий дійшов обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382 КК України, ч. 1 ст. 396 КК України в діянні ОСОБА_5 та обґрунтовано виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в його діях не було встановлено прямого умислу на невиконання судових актів, була проведена певна робота по їх виконанню, а їх подальше виконання було унеможливлене зміною групи дізнавачів. Що ж стосується кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 396 КК України, то дізнавач ОСОБА_5 , як службова особа взагалі не є суб`єктом кримінальної відповідальності за цією статтею, що також є підставою задля закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав задля скасування рішення слідчого про закриття кримінального провадження, тому слід відмовити у задоволенні скарги повністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові про закриття кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023 року повернути Шостому слідчому відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові, - за приналежністю.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення. Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1