КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/4419/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 .

Прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 16 липня 2024 року включно.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого відмовити та звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду, викладі в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ухвала суттєво обмежує конституційні права та свободи раніше несудимого ОСОБА_7 , оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є невмотивовано жорстоким для вказаної особи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, можливістю впливу підзахисного ОСОБА_7 на свідків, яких органу досудового розслідування, начебто, необхідно допитати в межах даного кримінального провадження, можливістю знищення, сховання чи спотворення ОСОБА_7 речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, є абсурдним та безпідставним на цій стадії досудового розслідування.

Проте, незважаючи на вищевикладене, сторона обвинувачення, посилаючись на необхідність обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою, на кожній стадії досудового розслідування зазначає один і той же перелік ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, та вказує абсолютно тотожні обґрунтування існування з боку підозрюваного вказаних ризиків.

Зауважує, що працівниками правоохоронних органів вилучено всі речі та документи, які можуть мати значення для встановлення обставин даного кримінального провадження. Будь-яких інших речей чи документів, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення немає.

Вказує, що під час проведення 20 грудня 2023 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 - АДРЕСА_1 працівниками правоохоронних органів не знайдено та, відповідно, не долучено до матеріалів даної кримінальної справи жодних доказів, які підтверджують вчинення вказаною особою зазначеного у повідомленні про підозру кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

Єдиним свідком у даній справі є співробітник СБ України - старший оперуповноважений ОСОБА_10 , у зв`язку з чим уважає твердження слідчого про можливість будь-якого впливу ОСОБА_7 на свідків у даному кримінальному провадженні необґрунтованим та безпідставним.

Посилається на те, що за час перебування ОСОБА_7 на посаді генерального директора ТОВ «ОДП Груп» жодних договорів із російськими контрагентами останнім не підписувалось та, відповідно, компанією не укладалось, що, у свою чергу, підтверджується відсутністю таких договорів у матеріалах кримінального провадження.

Зазначає, що виходячи зі змісту товаросупровідних документів до контракту №НВ 13/03/23 TG-SA від 20 червня 2023 року, укладеного з компанією ІНФОРМАЦІЯ_2 ( Об`єднані Арабські Емірати ), а також наявною на сайтах морських ліній MARSK та COSCO інформацією щодо переміщення виготовленого ТОВ «ОДП Груп» товару в межах вказаного контракту, повністю спростовуються викладені у повідомленні про підозру припущення сторони обвинувачення про те, що вказаний товар через Республіку Польща та через Румунію транспортувався до російської федерації, а саме на підприємство ООО « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки кінцевою точкою доставки виготовленого товару в межах вказаного контракту є місто-порт Даммам, розташоване на території Саудівської Аравії.

Звертає увагу суду, що у товаросупровідних документах до договорів на поставку підприємством ТОВ «ОДП Груп» обладнання для птахівництва, а також у міжнародних товаро-транспортних накладних CMR до вказаного контракту зазначається код УКТЗЕД 8436 29 00 10, який використовується лише для птахівництва.

Під час обшуків, проведених 20 грудня 2023 року у нежитлових приміщеннях за місцем здійснення ТОВ «ОДП Груп» фінансово-господарської діяльності, не вилучено жодної документації, яка б підтверджувала факт виробництва українським підприємством після 24 лютого 2022 року систем загородження, а також не знайдено жодного обладнання з виробництва вказаних систем.

Починаючи з жовтня 2021 року та, відповідно, у період з 24 лютого 2022 року по теперішній час, компанія ТОВ «ОДП Груп» не має технічної можливості щодо виготовлення систем загородження, в тому числі сітки «Пром» і «Класік», оскільки на балансі підприємства відсутнє необхідне устаткування для такого виробництва.

Також зауважує, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що метою укладання ОСОБА_7 контракту №НВ 13/03/23 TG-SA від 20 червня 2023 року було завдання шкоди Україні та не надано жодних обґрунтувань тому, яким чином передані в межах вказаного контракту матеріальні ресурси завдають шкоду державі.

На переконання сторони захисту збір доказів у межах даної кримінальної справи, складення та вручення повідомлення про підозру генерального директора ТОВ «ОДП Груп» ОСОБА_7 , затримання вказаної особи незаконно та безпідставно здійснювалося працівниками Державного бюро розслідувань, до підслідності якого не віднесено розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України.

Вказує, що враховуючи особистість ОСОБА_7 , його характеристику та бездоганну репутацію, наявність міцних соціальних та родинних зав`язків, постійного місця роботи, беручи до уваги той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей, жінку, яка на даний час перебуває у декретній відпустці, є єдиним сином батьків похилого віку, а також те, що ОСОБА_7 жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, на наркологічному чи психіатричному обліку не перебуває, є власником нерухомого майна, за станом здоров`я потребує невідкладного хірургічного втручання, є можливим визначення до даної особи більш м`якого запобіжного заходу, оскільки безальтернативне застосування щодо ОСОБА_7 тримання під вартою є невмотивовано жорстоким та дискримінаційним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000508 від 27 березня 2023 року за підозрою ОСОБА_12 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

16 січня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року у справі №757/2383/24-к до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без можливості внесення застави, строком до 14 березня 2024 року, який неодноразово продовжувався слідчими суддями Печерського районного суду м. Києва, останній раз ухвалою від 12 квітня 2024 року строком до 10 червня 2024 року.

Постановою заступника Генерального прокурора від 08 березня 2024 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000508 продовжено до 3 місяців, тобто до 16 квітня 2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року №757/14528/24-к строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000508 продовжено до 6 місяців, тобто до 16 липня 2024 року включно.

05 червня 2024 року до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором, про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000508.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 16 липня 2024 року включно.

Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя у відповідність до положень статей 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушення, характер та обставини вчинення злочинів, так як вони сформульовані в повідомлені про підозру, у зв`язку з чим дійшов висновку про доведеність прокурором заявлених органом досудового розслідування ризиків, передбачених пунктами 1-5 частини першої статті 177 КПК України та вважав, що для їх запобігання є недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя врахував, що для закінчення досудового розслідування необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, вказаних у клопотанні слідчого.

При цьому, зауваживши, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, за частиною третьою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що для закінчення досудового розслідування необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, вказаних у клопотанні слідчого.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, слідчим суддею обґрунтовано зауважено, що даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу або його зміни на більш м`який, ніж тримання під вартою, в тому числі з підстав, наведених адвокатом, при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність виняткових обставин, які б не враховувались при прийнятті рішення попередніми слідчими суддями щодо визначення та продовження ОСОБА_7 саме такого виду запобіжного заходу, оскільки захисником не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених частиною першою статті 177 КПК України, вказаних у клопотанні слідчого.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України, в сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною першою статті 111-2 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86, №12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді посилання апелянта на неналежність та недопустимість долучених до клопотання доказів, оскільки дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, та те, що підозрюваний, будучи на волі, вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.

Посилання апелянта на особистість ОСОБА_7 , його характеристику та бездоганну репутацію, наявність міцних соціальних та родинних зав`язків, постійного місця роботи, той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей, жінку, яка на даний час перебуває у декретній відпустці, є єдиним сином батьків похилого віку, а також те, що ОСОБА_7 жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, на наркологічному чи психіатричному обліку не перебуває, є власником нерухомого майна, за станом здоров`я потребує невідкладного хірургічного втручання, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, надані відомості про стан здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що збір доказів у межах даної кримінальної справи, складення та вручення повідомлення про підозру генерального директора ТОВ «ОДП Груп» ОСОБА_7 , затримання вказаної особи незаконно та безпідставно здійснювалося працівниками Державного бюро розслідувань, до підслідності якого не віднесено розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України, фактично стосуються питань оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів. Однак з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру та підлягають перевірці судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3