465/4818/16-к
1-кс/465/249/24
У Х В А Л А

судового засідання

15.04.2024 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представника Львівської міської ради ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000057 від 22.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України

в с т а н о в и в:

представник Львівської міської ради ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року у справі №465/4818/16-к(провадження №1-кс/465/1300/16), а саме на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :05:011:0024), право власності на яку зареєстровано за гр. ОСОБА_5 (код НОМЕР_1 ).

Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року у справі №465/4818/16-к(провадження №1-кс/465/1300/16) клопотання старшого слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, ОСОБА_6 задоволено та накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :05:011:0024), право власності на яку зареєстровано за гр. ОСОБА_5 (код НОМЕР_1 ). Зазначає, що орган досудового розслідування звертався із клопотанням про накладення арешту з метою забезпечення неможливості подальшого продажу(відчуження) земельної ділянки за адресою: Львів вул. Бічна Збиральна (кадастровий номер: :05:011:0024), а також відновлення порушеного права власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на земельну ділянку. Однак Львівська міська рада скористалась своїм правом на судовий захист, в межах цивільного провадження захистила своє порушене право та повернула у територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на земельну ділянку площею 0,783 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:011:0024, а відтак, подальша необхідність у провадженні арешту накладеного ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року у справі №465/4818/16-к(провадження №1-кс/465/1300/16) повністю відпала. Отже, на сьогоднішній день Львівська міська рада не може належним чином виконувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.10.2018 року у справі №462/3689/16-ц та провести реєстрацію права власності на зазначене у земельну ділянку у зв`язку із наявним арештом. Разом з тим, законний користувач(орендар) земельної ділянки за адресою: Львів вул. Бічна Збиральна (кадастровий номер: :05:011:0024) ПП «Торговий «Галпідшипник» через накладений арешт, не може належним чином використовувати у своїй господарській діяльності дану земельну ділянку, оскільки не може залучити інвестицій(кредит, тощо) для продовження будівництва(розбудови) промислового підприємства IV-V класу, що також безпосередньо впливає на розмір нарахованих податків і зборів з метою поповнення бюджету Львівської міської ради. Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканості права власності, переходимо до переконання, що потреби надалі обмежити особу власника майна Львівська міську раду у своїх правах на володіння майном немає, оскільки на даний час відпали обставини, які стали підставою для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України, а тому просить клопотання задовольнити.

Представник Львівської міської ради подала через канцелярію суду заяву від 15.04.2024 року, в якій просила клопотання розглядати без її участі та клопотання про арешт майна підтримує.

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова в судове засідання не з`явився, хоч належно повідомлений про день, час та місце слухання справи.

З врахуванням наявних матеріалів клопотання, поданої заяви, вважаю за можливе здійснити розгляд клопотання без участі вказаних вище осіб, оскільки неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду даного клопотання

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши дане клопотання, дослідивши матеріали клопотання та додатки до такого, в їх сукупності, приходжу до висновку, що клопотання представника Львівської міської ради ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

За приписами ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Слідчим суддею установлено, що ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року у справі №465/4818/16-к(провадження №1-кс/465/1300/16) клопотання старшого слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, ОСОБА_6 задоволено та накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :05:011:0024), право власності на яку зареєстровано за гр. ОСОБА_5 (код НОМЕР_1 ).

Постановою старшого слідчого відділу ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 від 29.12.2023 року кримінальне провадження в частині розслідування кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.10.2018 року у справі №462/3689/16-ц витребувано у ОСОБА_5 на користь Львівської міської ради земельну ділянку площею 0,783 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :05:011:0024.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 26 жовтня 2018 року без змін.

Постановою Верховного суду від 10 травня 2023 рокукасаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року в частині позовних вимог Львівської міської ради до ОСОБА_5 , треті особи: Приватне підприємство «Торговий Дім «Галпідшипник», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Купол ЛВ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Шрифт» про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без змін.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі» Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

У справі Раймондо проти Італії (рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінальною розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» висловив правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав і свобод. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України(згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Згідно з ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, накладення арешту на вказане майно не відповідає зазначеним вище вимогам КПК України, не є пропорційним, тобто таким, що становить особистий і надмірний тягар для власника майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Таким чином, в ході розгляду клопотання встановлено, що станом на день звернення до суду з даним клопотанням про скасування арешту вищезазначеного майна, обставини, які стали підставою для його накладення змінилися, у зв`язку з чим необхідність у подальшому арешті такого майна можна вважати недоцільною.

З огляду на вказане, приходжу до висновку, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, накладеного ухвалою слідчого судді від 12.12.2016 року у справі №465/4818/16-к(провадження №1-кс/465/1300/16), відпала потреба, а тому клопотання слід задоволити та скасувати арешт на дане майна.

Керуючись ст.ст. 21, 107, 170, 174, 309, 372, 376 КПК України -

постановив:

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року у справі №465/4818/16-к(провадження №1-кс/465/1300/16), а саме на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :05:011:0024), право власності на яку зареєстровано за гр. ОСОБА_5 (код НОМЕР_1 ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 19 квітня 2024 року о 14:45 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1