Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5737/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/103/24
Категорія ст.390-1 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №274/5737/23 за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.08.2023 відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, непрацюючого, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання, якщо він протягом 1 року випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 12 травня 2023 за заявою ОСОБА_9 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області постановлено рішення у справі № 274/2811/23, відповідно до якого судом видано обмежувальний припис ОСОБА_7 на строк три місяці, за яким останньому заборонено перебувати у місці спільного проживання (перебування) його та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , та наближатися на 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_9 , а саме до будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, будучи належним чином ознайомленим із вказаним рішенням суду, 07 серпня 2023 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на невиконання обмежувального припису та на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, усвідомлюючи, що йому заборонено перебувати у місці спільного проживання (перебування) його та ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , а також наближатися на 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_9 , а саме до будинку за цією ж адресою, нехтуючи обов`язковими для виконання приписами та обмеженнями суду, зайшов на територію вказаного домогосподарства, де, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, влаштував конфлікт із ОСОБА_9 , в ході якого у той самий день, час, місці та за вказаних обставин висловлювався в бік останньої нецензурними словами та погрожував ОСОБА_9 фізичною розправою.

Окрім того, 08 серпня 2023 близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи свої кримінально протиправні дії, будучи належним чином ознайомленим із рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2023 у справі № 274/2811/23, маючи умисел, спрямований на невиконання обмежувального припису та на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, усвідомлюючи, що йому заборонено перебувати у місці спільного проживання (перебування) його та ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , а також наближатися на 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_9 , а саме до будинку за цією ж адресою, нехтуючи обов`язковими для виконання приписами та обмеженнями суду, зайшов на територію вказаного домогосподарства. де, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, влаштував конфлікт із ОСОБА_9 , в ході якого у той самий день, час, місці та за вказаних обставин висловлювався в бік останньої нецензурними словами та намагався завдати ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.390-1 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту. У решті вирок залишити без змін. При цьому, звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, оскільки на момент ухвалення вироку останньому виповнилось повних 64 роки, тобто він є особою, яка досягла пенсійного віку, а тому до нього не може бути застосований такий вид покарання. Звертає увагу, що санкцією ст.390-1 КК України, окрім обмеження волі, передбачене покарання у виді арешту, яке, виходячи із аналізу ст.60 КК України, може бути застосоване до осіб, які досягли пенсійного віку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в часткову підтримку апеляційної скарги, яка просила призначити покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням відповідних обов`язків, пояснення обвинуваченого, який також просив частково задовольнити апеляційну скаргу та не заперечував щодо призначення йому покарання у виді пробаційного нагляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Як вважає апеляційний суд, викладені прокурором доводи про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому закону про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Так, оскаржуваним рішенням ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Разом з цим, згідно до ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку.

При цьому, відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 має повних 64 роки, та є особою, яка у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення», вважається особою пенсійного віку. (ст.12 Закону)

Таким чином, суд першої інстанції допустився помилки, фактично застосувавши покарання (обмеження волі) до особи, до якої таке покарання застосувати не можливо, у силу норм ч.3 ст.61 КК України, тобто, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового вироку.

В свою чергу, в санкції ст.390-1 КК України, в редакції на час апеляційного розгляду кримінального провадження, покарання у виді арешту відсутнє, однак передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до 2 років або обмеження волі на строк до 2 років.

В даному випадку, апеляційний суд, призначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, фактичні обставини вчинення кримінального проступку, його мотиви, суспільну небезпеку та наслідки вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який не перебуває на спеціалізованих обліках, не працює, пенсіонер, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, обставин, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_7 та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ст.390-1 КК України у виді пробаційного нагляду в межах санкції зазначеної статі із покладенням на нього в порядку ст.59-1 КК України відповідних обов`язків.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання буде цілком достатнім для реальної корекції соціальної поведінки останнього.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.08.2023 відносно ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст.390-1 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді :