ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року

м. Київ

справа № 506/176/21

провадження № 51-1001км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представник потерпілого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_10 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201 від 23 грудня 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липецьке Котовського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Роздільнянський районний суд Одеської області вироком від 21 червня 2022 року визнав винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців.

Вирішив питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

За обставин, детально викладених у вироку цього суду, 23 грудня 2020 року близько 08:10 ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вбивство ОСОБА_11 , рухаючись за кермом власного автомобіля марки «Honda Accord» по автодорозі між с. Бочманівка Подільського району Одеської області та с. Ставрове Окнянського району Одеської області, у напрямку с. Ставрове Окнянського району Одеської області, на відстані 140 метрів у південному напрямку від дорожнього знаку «Контрольований прикордонний район» змусив автомобіль марки «ВАЗ 21083» під керуванням ОСОБА_12 зупинитись шляхом перегородження своїм автомобілем проїзної частини. Вийшовши із салону свого транспортного засобу, тримаючи в руках двохствольну мисливську гладкоствольну рушницю «ТОЗ-54» 12 калібру № НОМЕР_1 , споряджену картечним мисливським патроном 12 калібру, почав направляти її в сторону лобового скла автомобіля марки «ВАЗ 21083». Надалі, підійшовши до вказаного автомобіля, наніс удар прикладом вказаної рушниці у лобове скло з правої сторони, після чого з мотивів помсти, на ґрунті раніше виниклих ревнощів та тривалих неприязних відносин, діючи умисно цілеспрямовано, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 здійснив через лобове скло один прицільний постріл із зазначеної гладкоствольної мисливської рушниці у бік пасажира ОСОБА_11 , який сидів на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, чим завдав останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього. Після чого ОСОБА_10 сів в салон свого автомобіля марки «Honda Accord» та поїхав у напрямку с. Ставрове Окнянського району Одеської області.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 06 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 задовольнив частково, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 задовольнив. Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 червня 2022 року змінив. Призначив ОСОБА_10 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років. Вирішив питання щодо речових доказів.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що апеляційний суд:

· не врахував, що засуджений визнав вину, вибачився перед потерпілим лише на стадії апеляційного розгляду справи та з метою пом`якшення покарання;

· надаючи іншу оцінку висновку судово-психіатричної експертизи, допустив порушення засади безпосередності дослідження доказів;

· ухвалив рішення, яке не відповідає приписам ч. 3 ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність з боку ОСОБА_10 щирого каяття, оскільки засуджений формально визнав свою вину лише в ході апеляційного розгляду на стадії судових дебатів, розкриттю злочину не сприяв, наполягав на зміні кваліфікації. Звертав увагу, що вибачення за скоєне у потерпілого не просив, завдану шкоду не відшкодував. Зауважує, що апеляційний суд не врахував практику Верховного Суду та безпосередньо не дослідив висновок судово-психіатричного експерта, проте надав іншу оцінку вказаному доказу.

Заперечень на вказані касаційні скарги прокурора та представника потерпілого до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 та представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 підтримали подані касаційні скарги, просили скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_7 заперечив проти поданих касаційних скарг, просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як визначено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Втім суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 цих вимог не дотримався з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються. Зміст поданих касаційних скарг прокурора та представника потерпілого фактично зводяться до того, що судом апеляційної інстанції не дотримано визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання.

Верховний Суд зауважує, що при визначенні міри покарання згідно зі ст. 65 КК України підлягають урахуванню обставини, що його пом`якшують і обтяжують, а також дані, які характеризують особу винного. Без належного аналізу й оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обраний захід примусу не може вважатися справедливим.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Як убачається з матеріалів справи, місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців, врахував обставини, що пом`якшують покарання (з`явлення із зізнанням), відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також спосіб вчинення злочину проти життя людини зі застосуванням зброї та дійшов висновку, що встановлені судом обставини свідчать про підвищену, надзвичайну небезпечність засудженого для суспільства та зневагу до невід`ємного права на життя людини. Також цей суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що особливий психічний стан ОСОБА_10 був спровокований конфліктною ситуацією з боку потерпілого. Водночас, надаючи оцінку висновку комплексної судово-медичної експертизи № 629 від 18 листопада 2021 року, суд першої інстанції у вироку зазначив, що лише сумнівні показання обвинуваченого стали підставою для висновку експерта щодо визначення піка кумуляції емоційної напруги ОСОБА_10 і наявності в діях потерпілого образливої для нього поведінки.

В той же час місцевий суд дійшов до переконання, що, хоча у період інкримінованих дій ОСОБА_10 і перебував у стані виразної нервово-психічної напруги, однак ситуація конфлікту з потерпілим не була для ОСОБА_10 . провокативною чи такою, що об`єктивно підштовхувала його до вчинення злочину.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник та прокурор оскаржили його в апеляційному порядку.

За результатом апеляційного перегляду, апеляційний суд, зокрема, частково задовольнив вказану апеляційну скаргу захисника та пом`якшив покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Змінюючи вирок місцевого суду та призначаючи мінімальне в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, апеляційний суд урахував дані про особу ОСОБА_10 , обставини, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, вибачення перед потерпілим, готовність нести покарання, а також висновок судово-психіатричного експерта від 18 листопада № 629.

Однак, колегія суддів констатує, що призначаючи ОСОБА_10 покарання, апеляційний суд не дотримався загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК України.

Так, статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Втім, змінюючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, апеляційний суд врахував таку обставину, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки ОСОБА_10 в судовому засіданні визнав свою вину та щиро каявся.

Проте варто зауважити, що Верховний Суд неодноразово зауважував, що щире каяття повинно мати не формальний характер, оскільки воно характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину. Це ставлення виявляється в тому, що винний визнає свою вину, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року, провадження № 51-2607 км 18, справа № 759/7784/15-к).

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає в розшуку майна, здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Тож можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Втім Суд зауважує, що посилання апеляційного суду на щире каяття засудженого є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема щодо намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, осуд своєї злочинної поведінки, бажання залагодити провину, яке підтверджується конкретними діями тощо.

Крім того, необхідно зазначити, що в ході судового засідання апеляційного суду ОСОБА_10 безпосередньо до потерпілого ОСОБА_14 не звертався та вибачення у нього не просив, а тому посилання апеляційного суду на таку обставину також не можна вважати слушним.

З огляду на викладене, Суд вважає, що висновок апеляційного суду щодо призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України в мінімальних межах санкції у виді позбавлення волі на строк 7 років є безпідставним та таким, що суперечить положенням статей 50, 65 КК України.

Враховуючи викладене, касаційні скарги прокурора і потерпілого підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання та прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, застосування у цьому випадку мінімального покарання за ч. 1 ст. 115 КК України буде порушенням закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, касаційні скарги прокурора і потерпілого слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України - скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, який необхідно провести з дотриманням положень матеріального і процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Водночас відповідно до положень ч. 3 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене, суд також бере до уваги те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Крім цього, у цій справі йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість останнього, з метою попередження ризику його переховування від суду, Суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги прокурора ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 07 вересня 2024 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3