Справа № 748/4398/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/357/24
Категорія - - ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002538 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , вдівець, освіта базова загальна середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 18.07.2018 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162, ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців, скасованого вироком Чернігівського апеляційного суду від 20.11.2018, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; звільнений по відбуттю покарання 26 квітня 2023 року,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання - з 04 жовтня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 18879,96 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що в кінці червня 2023 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, близько 18:00 год, ОСОБА_8 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжено, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав подовжувач на котушці «Светоприбор», вартістю 1406 грн 47 коп., що належить ОСОБА_10 .

У період з 09.07.2023 по 12.07.2023, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав подовжувач садовий «YATO YT-81021», вартістю 753,30 грн, та музичний центр «Superior», вартістю 500 грн, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1253 грн 30 коп.

12.07.2023 близько 23 год ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, знаходячись в СТ «Будівельник», проник на територію дачного господарства НОМЕР_3 , що по 2-й лінії садового товариства, звідки таємно викрав пластикову бочку ємністю 200 л, вартістю 950 грн, що належить ОСОБА_12 .

14.07.2023 близько 21:00 год, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, знаходячись в СТ «Енергетик», проник на територію дачного господарства НОМЕР_2, звідки таємно викрав насосну станцію «Delta JY 1000», вартістю 2614 грн 50 коп, що належить ОСОБА_13 .

02.08.2023 близько 19:00 год, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, знаходячись в СТ «Локомотив», проник до дачного будинку АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав телевізійний тюнер «Uclan DV3 Т2», вартістю 373,80 грн, що належить ОСОБА_14 .

В період часу з 09.08.2023 по 12.08.2023, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, близько 19:00 год, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, повторно, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_3 », звідки таємно викрав кутову шліфмашинку марки «Дніпро-М» GL-125S, дриль безударний марки «Дніпро-М» ND - 85, циркулярну пилу «Дніпро-М» CS-185, набір свердл та біт «Дніпро-М» 62 шт., чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 8138 грн 07 коп.

22.08.2023 в дообідній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав музичний центр марки «AIWA», продукти харчування та слабоалкогольні напої, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1182 грн 49 коп.

20.09.2023 близько 20:00 год, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_7 , звідки таємно викрав 3 кг брухту міді та інструменти радянського виробництва (молоток, викрутки, стамеску, ключі), чим спричинив ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 1201,00 грн.

У кінці вересня 2023 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, в денний час, ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, знаходячись на території господарства АДРЕСА_8 , шляхом вільного доступу, з коридору будинку, таємно викрав дриль-шуруповерт марки «Дніпро-М», зарядний пристрій «Дніпро-М» FC-230, акумуляторну кутову шліфувальну машину «Дніпро-М», батарею акумуляторну «Дніпро-М», адаптер для батареї ВА-200L , пилу садову «Fiskars SW16», чим спричинив ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 12771 грн 50 коп.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому більш м`яке покарання. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вказав на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання. Також апелянт зазначив, що його дії мали б кваліфікуватися за ч.3 ст.185 КК України. Крім того, вказав на незгоду з розміром процесуальних витрат.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст.69 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Зазначив, що обвинувачений повністю визнав свою провину, у скоєному розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, добровільно видав частину викраденого майна.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, в апеляційних скаргах обвинуваченим та його захисником не оспорюються.

Доводи обвинуваченого з приводу невірної кваліфікації його дій саме за ч.4 ст.185 КК України, так як відсутня така кваліфікуюча ознака як в умовах воєнного стану, не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжує діяти на всій території України.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-IX від 03.03.2022, було посилено відповідальність за деякі кримінальні правопорушення, в тому числі передбачені статтею 185 КК України, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до таких змін, кримінальне правопорушення, учинене в умовах воєнного або надзвичайного стану, є особливо кваліфікованим складом злочину. Вчинення цього злочину в умовах воєнного стану одразу кваліфікується за відповідною частиною статті ККУ, як вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Як слідує з матеріалів справи, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_8 крадіжки, останній вчинив у період з червня по вересень 2023 року, тобто, під час дії та в умовах воєнного стану.

А тому, відсутні підстави для перекваліфікації його дій з ч.4 ст.185 КК України на ч.3 ст.185 КК України.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про його особу, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має незняті та непогашені судимості, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставину, яка обтяжує покарання - рецидив кримінального правопорушення; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.4 ст.185 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі через незначний проміжок часу (два місяці) знову вчинив корисливі злочини, в умовах воєнного стану, тобто належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування до нього положень ст.69 КК України, як на цьому наполягає сторона захисту.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані, тому доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4