Cправа №991/4043/24
Провадження №11-сс/991/388/24
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17.05.2024 частково задоволено клопотання прокурора, накладено арешт із метою забезпечення збереження речових доказів (шляхом заборони користування та розпорядження) на майно ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон Iphone 14 Pro, IMEI НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач USB Silicon Power із системою логічного захисту «Bitlocker», у решті відмовлено у задоволенні клопотання.

Представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу з доповненнями, у якій зазначає, що ухвала слідчого судді в частині задоволення клопотання про накладення арешту на майно - необґрунтована, невмотивована, а висновки, викладені у її тексті, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на такі обставини.

Арештоване майно не відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України.

Постанова про визнання речовими доказами від 09.05.2024 не містить будь-якого обґрунтування підстав визнання вилучених матеріальних об`єктів речовими доказами.

Сторона обвинувачення до розгляду клопотання не провела огляд вмісту мобільного телефону, флеш-накопичувача та не вилучила необхідну інформацію, хоча мала для цього достатньо часу.

Детективи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснили обшук після значного часу від початку досудового розслідування та вилучили майно, яке не стосується розслідуваних обставин і не має значення для кримінального провадження, оскільки мобільний телефон Iphorie 14 Pro створений та офіційно представлений до продажу лише в кінці вересня 2022 року.

Стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 , що призвело до безпідставного обмеження її у праві користуватись та розпоряджатись власним майном.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17.05.2024 у частині задоволення клопотання та постановити нову, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання про арешт майна ОСОБА_6 , зобов`язати уповноважених осіб, відповідальних за зберігання арештованого майна, а саме: мобільного телефону Iphone 14 Pro, IMEI: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; флеш-накопичувача USB Silicon Power із системою логічного захисту «Bitlocker», повернути їх ОСОБА_6 , у випадку відмови в задоволенні апеляційної скарги зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 22.02.2024, у строк не пізніше одного місяця провести усі необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з цим майном, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_6 .

Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_9 у запереченнях на апеляційну скаргу зазначила, що висновки слідчого судді про те, що вилучені телефон та флеш-накопичувач є речовими доказами - правильні, оскільки такі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Телефон містить ознаки видалення повідомлень, а флеш накопичувач - систему логічного захисту, що є достатніми підставами для їхнього вилучення відповідно до ч.2 ст.168 КПК України. Решта доводів представника зводяться до незгоди з постановою про визнання речовими доказами від 09.05.2024 та несвоєчасністю, на її думку, проведення стороною обвинувачення слідчих дій - що не може бути предметом судового розгляду в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді про накладення арешту. Також 23.05.2024 у кримінальному провадженні призначено комплексну судову телекомунікаційну та комп`ютерно-технічну експертизу, під час якої дослідженню підлягає вилучений в ОСОБА_6 телефон.

Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17.05.2024 залишити без задоволення.

ОСОБА_6 , її представник ОСОБА_8 та прокурор САП ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомили. Прокурор у письмових запереченнях просила здійснювати апеляційний розгляд за її відсутності.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі вказаних осіб.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, наведені у ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2024 за №0000088, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.4 ст.368 КК України, в ході якого встановлено, що службові особи Міністерства розвитку громад та територій України (далі - Мінрегіон), зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ТОВ «Сітігазсервіс» з метою одержання неправомірної вигоди, надали згоду ДП «Укркомунобслуговування» на укладення значного господарського зобов`язання, внаслідок чого між останнім та ТОВ «Сітігазсервіс» укладено низку договорів, що призвело до втрати можливості Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Мінінфраструктури) здійснювати управління/розпорядження об`єктом державної власності (цілісним комплексом споруд), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також перевіряються обставини отримання службовими особами Мінрегіону неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у вигляді житлових (квартир) та нежитлових приміщень, за вчинення дій зі сприяння незаконній діяльності групи підприємств «КСМ Груп».

Слідством встановлено, що Мінінфраструктури відповідно до покладених на нього завдань виконує функції з управління об`єктами державної власності (пп.55 п.4 Положення про Мінінфраструктури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №460 від 30.06.2015 у редакції №1400 від 17.12.2022).

Відповідно до п.1 постанови КМУ «Деякі питання управління об`єктами державної власності» №537 від 26.05.2023 вирішено передати цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком 1 (до якого входить у тому числі ДП «Укркомунобслуговування») зі сфери управління Мінрегіону до Мінінфраструктури.

05.07.2022 згідно з абз.1 п.10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою КМУ №1482 від 21.09.1998, затверджено Акт приймання-передачі цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій зі сфери управління Мінрегіону до Мінінфраструктури (до якого включено ДП «Укркомунобслуговування»).

02.11.2022 до Мінрегіону надійшло звернення ДП «Укркомунобслуговування» №408 від 01.11.2022, в якому: (1) повідомлено про отримання підприємством цілісного майнового комплексу ДА «Квіти України», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, 43 (передача відбулася на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 у справі №910/11827/21); (2) винесено на розгляд питання про надання згоди підприємству на укладення значного господарського зобов`язання (інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на земельній ділянці, яку воно отримало) із ТОВ «Сітігазсервіс». Наказом міністра Мінрегіону ОСОБА_11 №203 від 03.11.2022 утворено робочу групу для розгляду цього звернення.

11.11.2022 робоча група, розглянувши це звернення, надала ДП «Укркомунобслуговування» згоду на укладення господарського зобов`язання (інвестиційного договору з реконструкції та будівництва) із ТОВ «Сітігазсервіс», за умов: (1) приведення у відповідність до земельного та містобудівного законодавства проектів наданих договорів, а також правового статусу земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; (2) отримання ДП «Укркомунобслуговування» в результаті реалізації цього інвестиційного проекту нерухомого майна вартістю не нижче вартості земельної ділянки та нерухомості відповідно до незалежних експертних оцінок; (3) отримання нерухомого майна пропорційно черговості введення в експлуатацію черг будівництва та інших умов. Про це рішення ДП «Укркомунобслуговування» повідомлено листом державного секретаря Мінрегіону ОСОБА_21 №7/21/12297-22 від 16.11.2022.

24.11.2022 ДП «Укркомунобслуговування» проінформувало Мінрегіон про виконання умов надання згоди в частині приведення проектів договорів, які планується укласти з ТОВ «Сітігазсервіс», у відповідність до вимог земельного та містобудівного законодавства, зі зміною правового статусу земельної ділянки, на що 01.12.2022 отримало повторну згоду Мінрегіону на укладення значного господарського зобов`язання з ТОВ «Сітігазсервіс».

Згідно з Положенням про Мінрегіон, затвердженим постановою КМУ №197 від 30.04.2014 (в редакції №850 25.09.2019), робоча група не була наділена повноваженнями на прийняття таких рішень, натомість ці повноваження (функції з управління об`єктами державної власності) належать виключено міністру Мінрегіону. Також членами робочої групи згоду ДП «Укркомунобслуговування» на укладення значного господарського зобов`язання з ТОВ «Сітігазсервіс» надано у вкрай стислі строки, що свідчить про нетиповий для цих правовідносин поспіх.

За наслідками надання Мінрегіоном цієї згоди між ДП «Укркомунобслуговування» та ТОВ «Сітігазсервіс» укладено: договори №09/12/2022-1 та №09/12/2022-2 від 09.12.2022; договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022, відповідно до якого ДП «Укркомунобслуговування» надає, а ТОВ «Сітігазсервіс» приймає в строкове користування земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий №:91:179:0013), для реалізації останніми прав на забудову; акт приймання-передачі земельної ділянки від 09.12.2022.

За версією органу досудового розслідування, посадові особи Мінрегіону, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч наданим їм повноваженням, з метою одержання неправомірної вигоди, діючи спільно з керівництвом ДП «Укркомунобслуговування», надали ТОВ «Сітігазсервіс» право користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушили права та законні інтереси Мінінфраструктури.

За вчинення окреслених дій ОСОБА_12 , який на час вчинення кримінального правопорушенням обіймав посаду міністра Мінрегіону, міг отримати неправомірну вигоду від бенефіціарного власника «КСМ Груп» ОСОБА_13 , у вигляді квартир, право власності на які було оформлено на довірених міністру осіб.

Квартири, які, ймовірно, були предметом неправомірної вигоди, розташовані за адресами: АДРЕСА_2 (дата державної реєстрації 18.07.2023); АДРЕСА_3 (дата державної реєстрації 12.07.2023); АДРЕСА_4 (дата державної реєстрації 22.07.2022); АДРЕСА_5 (дата державної реєстрації 12.09.2022); АДРЕСА_6 (дата державної реєстрації 12.09.2022); АДРЕСА_7 (дата державної реєстрації 12.09.2022); АДРЕСА_8 (дата державної реєстрації 12.09.2022).

15.04.2024 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_9 , що перебуває у власності та знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_6 , із метою відшукання та вилучення таких речей та документів: паперових та електронних документів, чорнових записів, нотаток, електронних носіїв інформації, у тому числі мобільних телефонів, листування, як в паперовому, так і електронному вигляді, листування в мобільних додатках та месенджерах на електронних носіях інформації, зокрема, мобільних телефонах, планшетах, ноутбуках, комп`ютерній техніці, накопичувачах на жорстких магнітних дисках, картах пам`яті, флеш-носіях, володільцем яких є ОСОБА_6 та на яких містяться відомості щодо обставин укладання угод з придбання ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 квартир, які могли бути надані в якості неправомірної вигоди.

09.05.2024 проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_9 , під час якого вилучено, зокрема, мобільний телефон Iphone 14 Pro, IMEI НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач USB Silicon Power із системою логічного захисту «Bitlocker».

09.05.2024 постановою старшого детектива НАБУ зазначене майно визнано речовими доказами.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, прийшов до висновків, що: наведене прокурором майно належать до переліку, на яке згідно із ч.10 ст.170 КПК України може бути накладений арешт; вилучені у ОСОБА_6 мобільний телефон та флеш-накопичувач відповідають критеріям речових доказів; орган досудового розслідування мав передбачені ч.2 ст.168 КПК України підстави для вилучення зазначеного майна; запропонований прокурором спосіб арешту майна у вигляді заборони володіти, користуватися та розпоряджатися ним релевантний потребам досудового розслідування щодо збереження речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню; позбавлення особи можливості відчужувати, користуватися та розпоряджатися ним не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї; накладення арешту на майно має тимчасовий характер не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права.

Висновки слідчого судді відповідають положенням закону та встановленим обставинам.

У ч.1 ст.404 КПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. А тому оскаржувана ухвала переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України стверджується, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з п.1, 2, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Приписами ч.1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із аналізу вищевказаних процесуальних норм слідує, що при накладенні арешту на майно особи слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження її причетності до кримінального правопорушення, а також наявності правової підстави для такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 22.02.2024 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.4 ст.368 КК України.

За версією слідства, на причетність до вчинення вказаного злочину ОСОБА_6 може вказувати те, що вона працювала на посаді радника міністра Мінрегіону ОСОБА_12 та здійснювала безпосередню комунікацію з фактичним власником групи підприємств «КСМ ГРУП» ОСОБА_13 щодо оформлення права власності на квартири, які, ймовірно, були предметом неправомірної вигоди, на підконтрольних осіб, а саме на ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Матеріалами провадження стверджується, що мобільний телефон Iphone 14 Pro, вилучений під час обшуку 09.05.2024 у ОСОБА_6 , містить ознаки видалення повідомлень, зокрема, за 19.05.2022, також у ході попереднього огляду телефону виявлено листування у месенджері «WhatsApp» із абонентом « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де, серед іншого, згадується прізвище « ОСОБА_18 », збережені контакти з найменуваннями « ОСОБА_19 », « ОСОБА_20 », у чаті з останнім встановлено автоматичний таймер на видалення повідомлень (фототаблиця до протоколу обшуку від 09.05.2024). Разом із цим, флеш-накопичувач USB Silicon Power має систему логічного захисту «Bitlocker», пароль для деактивації якої ОСОБА_6 не повідомила, відомостей про вміст файлів на ньому не надала.

Відтак, враховуючи обставини розслідуваного злочину, механізм його вчинення та вірогідну причетність до нього ОСОБА_6 , колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді, що відомості на таких пристроях можуть використовуватися як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. При цьому мобільний телефон та флеш-накопичувач, як матеріальні носії цих відомостей, також мають ознаки речового доказу і можуть бути використані сторонами кримінального провадження як процесуальне джерело доказів, тому можуть бути арештовані із метою збереження речових доказів, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Виходячи з наведених вище міркувань, безпідставний довід апеляційної скарги про те, що арештоване майно не відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України, адже до клопотання не долучено доказів цього.

Разом із цим, об`єм пам`яті вказаних технічних засобів, обсяг даних, розміщених на них, свідчить про те, що якісне дослідження їхнього вмісту, встановлення наявності видалених файлів та інформації, можливе лише із залученням спеціаліста, експерта та використанням спеціальної техніки. Тому слідчий суддя правильно зазначив, що орган досудового розслідування мав передбачені ч.2 ст.168 КПК України підстави для вилучення зазначеного майна.

Покликання апеляційної скарги на не проведення стороною захисту слідчої дії у вигляді огляду вилученого майна, та невідповідність постанови про визнання речовими доказами від 09.05.2024 вимогам кримінального процесуального закону, також не можуть бути взятим до уваги.

Так, ст.100 КПК України не встановлює обов`язок негайного складання протоколу огляду речових доказів.

А тому, відсутність у матеріалах провадження протоколу огляду вилученого майна на правильність висновків слідчого судді не впливає.

Відповідно до положень ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Даними постанови про визнання та долучення в якості речових доказів від 09.05.2024 стверджується, що мотивувальна частина такої містить відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття цього процесуального рішення; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

А відтак, помилковими є посилання апеляційної скарги на необґрунтованість постанови про визнання та долучення в якості речових доказів.

Проведення обшуку та вилучення телефону і флеш-накопичувача після значного часу від початку досудового розслідування не спростовує ймовірності існування на зазначених технічних пристроях відомостей, що мають значення для кримінального провадження, оскільки інформація могла бути перенесена на них із інших носіїв.

Відтак, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до переконання, що стороною обвинувачення доведено правову підставу для арешту вилученого майна та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

Із положень ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу в права осіб повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п.69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»). Тобто повинне існувати обґрунтоване співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Оскільки досудове розслідування здійснюється за фактом зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, а також щодо одержання службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, слід визнати, що арешт мобільного телефона та флеш-накопичувача забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження, і не покладає індивідуальний та надмірний тягар на власника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно з дотриманням приписів ст.170-173 КПК України, а доводи апеляційної скарги про те, що ухала необґрунтована, невмотивована, а висновки, викладені у її тексті, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження - безпідставні.

Частиною 3 ст.407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Тому вимога апеляційної скарги про те, що у випадку відмови у її задоволенні слід зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 22.02.2024, у строк не пізніше одного місяця провести усі необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з цим майном, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_6 , є такою, що не ґрунтується на приписах кримінального процесуального закону.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.404, 405, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17 травня 2024 року - без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4