ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 730/717/21

провадження № 51-5172 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

засудженого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від 14 червня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борзна Чернігівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 рокуОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано.

Поновлено ОСОБА_7 у правах, обмежених під час кримінального провадження.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Чернігівський апеляційний суд 25 травня 2023 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 27 червня 2022 рокускасував і ухвалив свій, яким ОСОБА_7 визнав винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За встановлених судом фактичних обставин, які детально викладено у вироку, ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, під час збирання металобрухту за допомогою металошукача знайшов боєприпаси, які забрав із собою та переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

Укасаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції:

· не звернув увагу, що ОСОБА_7 постійно не проживає за адресою, де були виявлені боєприпаси; вказаний будинок належить ОСОБА_8 , яка з цього приводу не була допитана;

· не врахував, що обшук, під час якого були знайдені патрони, проводився в межах іншого кримінального провадження, а також те, що в ухвалі слідчого судді зазначено, що дозвіл на обшук надавався за місцем проживання ОСОБА_9 ;

· залишив поза увагою, що в ході цієї слідчої дії засуджений не був повідомлений про своє право відмовитися від дачі показань;

· зробив висновок про винуватість ОСОБА_7 , зокрема, на підставі його висловлювань в ході обшуку, а також на підставі показань свідків, які не були очевидцями зберігання ним боєприпасів;

· визнав допустимим протокол обшуку, який не містив саме на останній сторінці підписів понятих та у якому не зазначено, що ця слідча дія була проведена за участю оперативних працівників;

· не допитав свідка ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції стверджував, що патрони, вилучені в ході обшуку, належать йому;

· у порушення вимог ст. 374 КПК України не встановив час з якого засуджений почав зберігати набої, який має суттєве значення, оскільки редакція ст. 263 КК України змінювалася в частині призначення покарання;

· постановив вирок, який не відповідає приписам статей 370 та 420 КПК України.

Заперечень на касаційну скаргу до Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор вважав доводи касаційної скарги необґрунтованими та просив залишити її без задоволення.

Засуджений та його захисник касаційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Апеляційне провадження є важливою гарантією досягнення мети і виконання завдань кримінального провадження. Підтверджуючи законність судових рішень, ухвалених судами першої інстанції, вносячи в них зміни, а також скасовуючи незаконні судові рішення, суд апеляційної інстанції тим самим забезпечує охорону прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована відповідна правова процедура.

Належний апеляційний перегляд забезпечує реалізацію права кожного на справедливий суд; перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції; виправлення помилок у застосуванні норм матеріального чи процесуального права; недопущення виконання незаконних і необґрунтованих судових рішень.

Приписами ст. 420 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення. При цьому вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам до вироків та повинен містити короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги. Рішення має містити відповідну власну оцінку та переоцінку доказів, у випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку, що судом першої інстанції помилково було враховано той чи інший доказ як такий, що підтверджує вину особи, так і висновки щодо належності та допустимості доказів, які, на думку апеляційного суду, не є такими.

Відповідно до ст. 17 КПК Україниособа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 року в справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року в справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

Разом з тим зміст доводів касаційної скарги захисника фактично зводиться до того, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена, на що він також посилався у своїх запереченнях на апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, проаналізувавши показання обвинуваченого, свідків і письмові докази виправдав ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Водночас суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, скасував вирок місцевого суду та ухвалив новий, яким, на відміну від рішення суду першої інстанції, визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, суд апеляційної інстанції обґрунтував своє рішення в частині винуватості ОСОБА_7 протоколом обшуку домогосподарства по АДРЕСА_2 від 26 травня 2021 року, висновком експерта від 24 червня 2021 року№ СЕ-19/125-21/5427-БЛ, показаннями свідка ОСОБА_10 , а також показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були понятими під час проведення обшуку.

Проте, як убачається з оскаржуваного вироку, у процесі судового розгляду ОСОБА_7 заперечував свою причетність до вказаного кримінального правопорушення та повідомляв, що фактично він не проживає в домогосподарстві по АДРЕСА_2 , там мешкає його бабуся ОСОБА_8 . Також зауважував, що хоч у будинку й дійсно є його кімната, в якій зберігаються його речі, проте йому невідомо, звідки там взялися патрони, та не виключає, що його батько ОСОБА_9 чи хтось інший могли їх туди покласти.

Водночас, ухвалюючи обвинувальний вирок, апеляційний суд взяв до уваги показання ОСОБА_9 , надані ним в суді першої інстанції, в частині того, що саме він знайшов та переніс виявлені під час обшуку боєприпаси до будинку, де проживає його мати ОСОБА_8 .

Разом з тим, цей суд дійшов висновку, що вказана версія сторони захисту щодо події, яка є предметом судового розгляду, спростовується тим, що під час проведення обшуку ОСОБА_7 не заявляв про те, що патрони належать не йому, а також тим, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , поняті, які брали участь під час проведення обшуку, безпосередньо в апеляційному суді зазначали, що ОСОБА_7 після виявлення патронів в ході вказаної слідчої дії повідомляв, що патрони він викопав.

Однак такі висновки суду апеляційної інстанції, на переконання колегії суддів Верховного Суду, суперечать приписам КПК України з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Безпосередність у дослідженні судом показань вбачається в тому, що він у ході судового розгляду особисто сприймає відомості щодо обставин кримінального провадження, які відомі обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експерту та мають значення для цього кримінального провадження.

Деталізація засад безпосередності, за змістом КПК України, передбачає, імперативну заборону використання судом показань особи без їх безпосереднього сприйняття судом (слідчим суддею).

За приписами ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Суд зазначає, що це правило поширюється на показання, які надаються під час будь-якої слідчої дії, незалежно від класифікації цієї дії органом досудового розслідування. Правило недопустимості позасудових свідчень передбачене законодавцем для забезпечення низки фундаментальних прав особи в контексті права на справедливий судовий розгляд, передбачений, зокрема, статтею 6 Конвенції.

Варто зауважити, що у КПК України термін «показання» означає не лише твердження, які даються під час допиту особи, що проводиться відповідно до статті 224 КПК України, а будь-які твердження особи, надані слідчому, прокурору під час будь-якої слідчої дії.

Крім того в розумінні ст. 234 КПК України основною метою обшуку як слідчої дії є саме відшукання певних предметів чи відомостей, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Всупереч наведеному апеляційний суд спростував версію сторони захисту висловлюваннями ОСОБА_7 в ході обшуку, під час проведення якого останній не мав жодного процесуального статусу в цьому кримінальному провадженні та не був повідомлений про своє право не свідчити проти себе.

Отже, посилання як на докази винуватості особи на показання, які містяться на відеозаписі обшуку й були надані під час досудового розслідування, є порушенням норм кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що апеляційний суд дійшов передчасних висновків про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки належним чином не перевірив версію сторони захисту щодоподії, яка є предметом судового розгляду.

У зв`язку з викладеним вирок апеляційного суду не можна вважати таким, що відповідає положенням статей 370, 420 КПК України.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

З огляду на наявність вищезазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам, викладеним у касаційній скарзі.

Враховуючи специфіку касаційного перегляду, суд касаційної інстанції позбавлений можливості виправити вказану помилку, оскільки не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а тому зазначене порушення може бути виправлене під час нового апеляційного перегляду.

Отже касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати наведене, повно, всебічно та належним чином установити всі обставини, що мають істотне значення для застосування закону України про кримінальну відповідальність, та залежно від установлених обставин та досліджених доказів ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3