Ухвала

Іменем України

27 травня 2024 року

м. Київ

справа №334/6793/17

провадження № 51-3803 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2024 року,

встановив:

Як вбачається зі змісту інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (№334/6793/17):

- ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на зазначену ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, представник потерпілої звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зокрема, на обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що:

- суд апеляційної інстанції позбавив потерпілу доступу до правосуддя та ухилився від функції перевірки рішення суду першої інстанції та право на апеляційне оскарження гарантоване потерпілій Конституцією України;

- суддя апеляційного суду не мав права одноособово приймати рішення про відмову у відкритті провадження;

Ухвала, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора є незаконною, проте Запорізьким апеляційним судом не досліджено мотиви по суті апеляційної скарги (перелік яких наведений у касаційній скарзі).

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої слід відмовити з огляду на таке.

Зі змісту наявних матеріалів касаційної скарги вбачається, що суддя апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року, дійшов висновку, що зазначена ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, та з наведеним погоджується і колегія суддів Верховного Суду з огляду на таке.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Положеннями статті 331 КПК України врегульовано питання обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Таким чином, положеннями кримінального процесуального закону передбачено окремий порядок розгляду питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого саме під час судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року, у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

У абзаці 2 частини 2 статті 392 КПК України чітко визначено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Проте, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на запобіжний захід у виді тримання під вартою не входить до зазначеного переліку.

З урахуванням зазначеного, у даному випадку до застосування підлягає абзац 1 частини 2 статті 392 КПК України, відповідно до якого, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

З огляду на те, що представником потерпілої подано апеляційну скаргу на ухвалу суду, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, яке вирішує кримінальне провадження по суті, і така ухвала не стосується випадків, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 397 КПК України, з урахуванням зазначених вище положень КПК, вказана ухвала не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

При цьому, надаючи оцінку доводам представника потерпілого щодо неможливості одноособового вирішення питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суддею суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що такі доводи неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя суду апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційну скаргу представника потерпілої, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду, та зауважує, що з урахуванням наведених положень КПК України, даний вид рішення приймає саме суддя-доповідач одноособово.

При цьому, твердження представника потерпілого щодо конституційно закріпленого гарантування права на апеляційне оскарження даного рішення не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

При цьому, за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.

Як вказано вище, порядок розгляду клопотання про запобіжний захід під час судового розгляду у повній мірі врегульований положеннями ст. 331 КПК України, а сама лише відмова у задоволенні такого клопотання не свідчить про прийняття рішення поза межами кримінального процесуального закону.

Таким чином, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право на звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. Водночас, у даному випадку можливість оскарження судового рішення, постановленого під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішеньпрямо не передбачена положеннями ст. 201, 392 КПК України, у зв`язку із чим, таке рішення окремому оскарженню не підлягає.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із поданням апеляційної скарги на судове рішення, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження та конституційних прав.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року, зазначивши, що відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК такі ухвали окремому оскарженню не підлягають, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, за результатом перевірки доводів представника потерпілої щодо оскарження ухвали Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частиною 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3