УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000072 від 28.12.2023, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що У провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000072, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 в один із днів але не пізніше 05.04.2024, точного часу на даний момент досудовим розслідування не встановлено, вирішив як додаткове джерело прибутку зайнятися злочинною діяльністю пов`язаною з незаконним переправлення осіб через державний кордон України.

18.04.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.04.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України.

19.04.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Крім того, під час досудового розслідування було отримано інформацію, що ОСОБА_6 зберігає за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , речі та документи, що мають значення для досудового розслідування та містять ознаки речових доказів.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, слідчий просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 ..

Слідчий у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій клопотання підтримав із підстав, в ньому викладених, просив здійснювати розгляд без його участі.

Власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не викликався, оскільки на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчим доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд клопотання, може бути здійснено відчуження або інше розпорядження належним їй майном, що унеможливить накладення на нього арешту, а отже, створить перешкоди у забезпеченні конфіскації майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000072, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

18.04.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.04.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України, як додаткове покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачає конфіскацію майна.

Відповідно до листа КП КМР «КМ БТІ» №062/14-4358 від 19.04.2024 квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 .

Під час розгляду клопотання слідим суддею перевірено наведені у клопотанні підстави для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, досліджені письмові матеріали клопотання, а також з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені та враховані для прийняття рішення.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (частина 1 статті 59 КК). Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду.

Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Виходячи з фактичних обставин, які містяться в поданих матеріалах, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, майно яке за вироком суду може бути конфісковано, а також існування обґрунтованої підозри вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення конфіскації, а тому арешт майна на даному етапі є цілком законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

За таких умов, заявлені підстави арешту є виправданими, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Також, слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене, перевіривши додані до клопотання матеріали, оцінивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешт на вказане майно, заборонивши власнику відчужувати та розпоряджатись ним, з метою належного забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 , із забороною відчужувати та розпоряджатися вказаним майном, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без заборони користування, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні № 0000072 від 28.12.2023 чи до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1