печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2024 м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглядаючи кримінальне провадження № 0000131 відомості про яке 22.01.2023 внесені до ЄРДР за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сугаки Могилів-Подільського району, Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

21.01.2023 року, ОСОБА_4 , будучи чітко обізнаним, що в Україні введений воєнний стан, спільно з Особою_1, виділеною в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб.

З метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, маючи єдиний злочинний умисел, ОСОБА_4 та Особа_1 21.01.2023 близько 21 год. 30 хв. прибули у центральну частину міста Києва, а саме до магазину «Мікс Март», за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 3, де побачили, що біля вказаного магазину знаходиться генератор «Hahn & Sohn HGG 3100Х МЕ», який прищеплений металевим ціпком до кондиціонера.

В подальшому, перебуваючи за вказаною адресою, останні розробили злочинний план, щодо вчинення кримінального правопорушення, відносно якого, ОСОБА_4 металевими кусачками «ТОRЕХ» відщіплює металевий ланцюг, яким генератор «Hahn & Sohn HGG 3100Х МЕ» прищеплений до кондиціонера вказаного магазину, а Особа_1 в цей час забезпечує приховування злочинних дій ОСОБА_4 , таким чином, щоб його протиправні дії залишились непоміченими та не викритими іншими особами, які могли б перебувати на місці вчинення кримінального правопорушення.

Далі, 21.01.2023 року приблизно о 21 год. 35 хв., реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, діючи відповідно до узгодженого плану, впевнившись, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 підійшов до магазину « Мікс Март », за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, З, де знаходиться генератор «Hahn & Sohn HGG 3100Х МЕ» та за допомогою металевих кусачок «ТОRЕХ» відщіпнув металевий ланцюг, яким генератор прикріплений до кондиціонера, а Особа_1 стоячи поряд, забезпечив приховування злочинних дій останнього, таким чином, що його дії залишились непоміченими та не викритими іншими особами.

З метою доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 та Особа_1 утримуючи при собі викрадене майно, а саме генератор «Hahn & Sohn HGG 3100Х МЕ», покинули місце вчинення кримінального правопорушення та попрямували у невідомому напрямку, а майно обернули на свою користь розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши ТОВ «МІКСМАРТ» матеріальну шкоду у розмірі 29 455 гривень.

У вказаний спосіб, ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, винним у вчиненні якого визнається.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Суд, за згодою учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, після зміни прокурором обвинувачення, ухвалив про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, встановивши обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження, а саме допит обвинуваченого, дослідження документів що характеризують особу обвинуваченого, документи щодо речових доказів та судових витрат. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, зазначивши, що щиро розкаюється у вчиненому. Разом із захисником ОСОБА_6 просив враховуючи дані про його особу, та обставини, що пом`якшують покарання призначити покарання в мінімальних межах санкції інкримінованого йому злочину та звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК Українизнайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК, як вчинення умисних дій, які виразилися у таємному викраденні чужого майна, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України «Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжкого злочину, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та добровільне відшкодування ним завданого збитку.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд приймає до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, характеризуючі обвинуваченого дані, відповідно до яких, останній раніше притягався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності, проте в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, має середню освіту, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання.

Судом встановлено, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 21.05.2024 ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст. 193 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (тисячу сімсот) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Подільського районного суду м. Києва від 21.05.2024 за ч. 1 ст. 193 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (тисячу сімсот) гривень, - слід виконувати самостійно.

Враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування ним завданого збитку, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, та приходить до висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 21.05.2024, за яким ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст. 193 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (тисячу сімсот) гривень, - виконувати самостійно.

Речові докази:

-рюкзак чорного кольору - залишити у ОСОБА_4 ;

-мобільний телефон марки «VIVO» - повернути ОСОБА_4 ;

-металеві кусачки «TOREX» з затиснутим металевим кільцем - знищити;

-два диски CD-R та диск DVD-R з відеозаписами - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_7