ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 679/199/21

Провадження № 11-кп/4820/370/24

Колегія суддів Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та клопотання заставодавця ОСОБА_12 про повернення застави під час розгляду апеляційних скарг прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 та представника потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_10 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року у кримінальному провадженні №0000151, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2020 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нетішин Хмельницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Нетішин Хмельницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Згідно зі статтею 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язки, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України (періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання).

На підставі частини 5 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.10.2020 по 02.06.2021 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі статті 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.10.2020 по 02.06.2021 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, тому слід вважати його таким, що відбув призначене судом покарання у виді 1 року обмеження волі повністю.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено попередній заставу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати винними ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України та призначити їм покарання в межах санкцій відповідних статей.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_13 та ОСОБА_9 просять скасувати вирок та закрити провадженні щодо ОСОБА_6 на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. Сторона захисту вважає, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та мають істотні суперечності.

Короткий зміст поданих клопотань

30 квітня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . На думку прокурора, продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що є підставою для продовження обвинуваченим запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, через що останні можуть переховуватися від суду, не виконувати покладені на них процесуальні обов`язки та залишити місце проживання. Також існує ризик впливу обвинувачених на потерпілих та свідків з метою зміни їх показань на свою користь.

Також захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про заміну її підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. З посиланням на практику ЄСПЛ вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто обтяжуючим та невиправданим для застосування до ОСОБА_7 на поточному етапі судового розгляду, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України, відсутні.

Окрім того, з клопотанням про повернення застави звернулася ОСОБА_12 , яка є заставодавцем за обвинуваченого ОСОБА_6 . Своє клопотання обґрунтовує неможливістю застосування до обвинуваченого одразу двох запобіжних заходів, зокрема у вигляді тримання під вартою, що був визначений постановою Верховного Суду від 24 березня 2024 року, та у вигляді застави, що була внесена за обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року.

Позиції учасників судового провадження щодо поданих клопотань

На підставі частини 3 статті 331 КПК України в судовому засіданні розглядалося питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим на термін 60 днів, оскільки обставини, які були підставою для застосування запобіжного заходу не зникли, водночас продовжують існувати ризики, якими керувався суд при обранні такого запобіжного заходу. Проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, наполягали на зміні запобіжного заходу на заставу, що була внесена під час розгляду в суді першої інстанції. На думку захисту прокурором не доведено існування на сьогодні ризиків, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, так само не встановлені нові ризики за статтею 177 КПК України. Натомість, обвинувачений ОСОБА_6 протягом двох років перебував під дією запобіжного заходу у вигляді застави та не порушував покладені на нього обов`язки.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Захисник наголосила, що обвинувачений ОСОБА_7 також тривалий час перебував під дією запобіжного заходу у вигляді застави, не порушував покладені на нього обов`язки. Протягом апеляційного розгляду обвинувачений постійно з`являвся у судові засідання, без застосовування до нього запобіжного заходу. Окрім того, після ухвалення вироку судом апеляційної інстанції обвинувачені протягом півтора місяці перебували на свободі, не переховувалися та не тікали. Свідки у цьому кримінальному провадженні вже судом допитані, місцезнаходження потерпілих невідоме, оскільки останні давно не з`являлися у судові засідання, тож відповідні ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені та не обґрунтовані.

Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Заслухавши учасників судового провадження щодо поданих клопотань, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення клопотань прокурора та захисника, а клопотання заставодавця залишити без задоволення, з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.

З положень статі 199 КПК України вбачається, що під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При розгляді клопотання прокурора колегією суддів враховувалось, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язки, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України. До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 залишено попередній заставу.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі статті 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, у зв`язку з чим слід вважати його таким, що відбув призначене судом покарання у виді 1 року обмеження волі повністю. До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній заставу.

Хмельницький апеляційний суд вироком від 30 червня 2023 року відхилив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 та захисника адвоката ОСОБА_9 , частково задовольнив апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , скасував вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року в частині кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , призначення покарання та вирішення цивільного позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_15 , стягнення витрат на правову допомогу. Ухвалив новий вирок, яким визнав винними ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 2 статті 121 КК України, частиною 2 статті 125 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 121 КК України.

На виконання вказаного вироку Хмельницького апеляційного суду засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 25.07.2023 року поміщено до Хмельницького слідчого ізолятора для відбування покарання (а/п 113 т10).

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2024 року залишено без задоволення касаційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , частково задоволено касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 , задоволено касаційні скарги захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 ; вирок Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2023 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції; застосовано до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 24 травня 2024 року включно.

Наразі кримінальне провадження повернуто до апеляційного суду на новий розгляд та не може бути завершене до закінчення дії запобіжного заходу обраного обвинуваченим, через що виникло питання щодо необхідності продовження чи скасування застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, через що можуть переховуватися від суду, не виконувати покладені на них процесуальні обов`язки, залишити місце проживання, а також можуть чинити тиск на потерпілих і свідків з метою зміни їх показань на свою користь.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, при застосуванні до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі людини, слідчий суддя, суд має враховувати положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є, зокрема, ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Найбільш суттєвими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ справі Мамедова проти Росії). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ справах справах Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Принцип призначення альтернативного запобіжного заходу викладений у рішеннях ЄСПЛ Летельє проти Франції, Мамедова проти Росії та правовій позиції ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі Тодоров проти України, згідно з якою «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою».

Щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Колегія суддів, з урахуванням наведеної вище практики ЄСПЛ та принципів застосування запобіжних заходів, вважає недоведеним зі сторони прокурора підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Відповідно до матеріалів справи, ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 була визначена можливість внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання суду, за наявності, свій паспорт для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Згідно з повідомленням начальника ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», 02.06.2021 ОСОБА_6 було звільнено з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» у зв`язку з внесенням застави в розмірі 181 600 грн (т. 3 а/с 165).

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, що карається покаранням у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Однак, вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України.

Прокурор оскаржує цей вирок тільки в частині призначеного покарання, а саме розмір та звільнення від його відбування з випробуванням, а представник потерпілого вважає, що дії Вишні повинні кваліфікуватися за ч.2 ст.121 КК України, що є тяжким злочином.

Водночас, за весь час судового розгляду не встановлено факту намагання ОСОБА_6 приховуватися від органів досудового розслідування чи суду. До того ж, захисник у судовому засіданні повідомила, що також підтверджується проаналізованими судом матеріалами справи, щодо відсутності будь-яких порушень зі сторони обвинуваченого ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, що стало б підставою для звернення застави у дохід держави.

Окрім того, враховуючи поточний етап судового розгляду цього кримінального провадження, потерпілі та свідки вже були допитані у суді під присягою, тому колегія суддів не погоджується з доводами прокурора щодо можливості обвинуваченого впливати на цих осіб, що призведе до зміни їх показань на користь ОСОБА_6 .

Ризик вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення зазначений у клопотанні прокурора формальний та жодним чином не обґрунтований, ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, тому колегія суддів не бере його до уваги.

Отже, враховуючи, що наведені у клопотанні прокурора ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а прокурор не довів існування виняткових вагомих причин для застосування тримання під вартою до ОСОБА_6 та неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, беручи до уваги характеристику особу обвинуваченого та відсутність у нього попередніх судимостей, колегія суддів не вважає обґрунтованою необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Натомість, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд вважає за необхідне змінити останньому запобіжний захід з тримання під вартою на заставу у розмірі 181 600 гривень, яка була внесена за обвинуваченого раніше, як ухвалив суд першої інстанції, з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання суду, за наявності, свій паспорт для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Окрім того, до апеляційного суду надійшло клопотання заставодавця ОСОБА_12 про повернення внесеної нею застави за ОСОБА_6 у розмірі 181 600 грн, яке обґрунтовувалося тим, що до особи неможливо одночасно застосовувати два запобіжних заходи. Позаяк апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на внесену раніше заставу, при цьому ОСОБА_12 не заперечувала щодо продовження дії цієї застави, колегія суддів вважає за необхідне відхилити подане клопотання.

Щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Колегія суддів, так само враховуючи практику ЄСПЛ та принципи застосування запобіжних заходів, зокрема виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає недоведеним зі сторони прокурора підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Відповідно до матеріалів справи, ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 була визначена можливість внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання суду, за наявності, свій паспорт для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

Відповідно до повідомлення начальника ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», 02.06.2021 ОСОБА_7 було звільнено з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» у зв`язку з внесенням застави в розмірі 181 600 грн (т. 3 а/с 163). У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 повідомив, що за їх запитом застава була повернута після ухвалення вироку апеляційної інстанції.

У поданому прокурором клопотанні, наголошується на необхідності продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді триманні під вартою, оскільки лише у такий спосіб можна запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Однак, лише суворість покарання, що загрожує особі, не може бути підставою для застосування до неї найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі статті 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, у зв`язку з чим він відбув призначене судом покарання у виді 1 року обмеження волі повністю. До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній заставу.

Прокурор оскаржує цей вирок тільки в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, а представник потерпілого вважає, що дії Кулака повинні кваліфікуватися за ч.2 ст.121, ч.1 ст.122 та ч.2 ст.125 КК України.

Зі слів захисника ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 виконував покладені на нього судом обов`язки, з`являвся на всі засідання під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, а також перебуваючи на свободі після ухвалення вироку апеляційним судом до взяття його під варту не намагався втекти чи переховуватися від суду. Матеріали справи так само не містять відомостей щодо порушення ОСОБА_7 покладених на нього судом обов`язків.

Прокурор не надав апеляційному суду жодних доказів на підтвердження зворотнього, тому колегія суддів не вважає доведеним зі сторони обвинувачення ризик переховування ОСОБА_7 у подальшому.

Ризик впливу на потерпілих і свідків на поточному етапі судового розгляду нівелюється проведеними раніше в суді допитами цих осіб, тому безпідставно вважати, що ОСОБА_7 зможе впливати на потерпілих чи свідків з метою примушування змінити їх свої показання. Окрім того, захисник наголосила, що місцезнаходження потерпілих наразі невідоме та вони вже тривалий час не з`являються у судові засідання.

Без обґрунтування та підтвердження будь-якими відомостями зазначений у клопотанні прокурора ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тому колегія суддів залишила його без уваги.

Отже, під час апеляційного розгляду колегія суддів не знайшла підтвердження реального існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, на які посилався прокурор у своєму клопотанні, а також з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, враховуючи принципи застосування до особи запобіжних заходів, дійшла висновку про відсутність виняткових вагомих причин для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Утім, з огляду на те, що новий апеляційний розгляд цього кримінального провадження тільки розпочався, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та уникнення затягування судового розгляду, беручи до уваги суворість покарання, що загрожує йому в разі доведення його вини за ч.2 ст.121 КК України та задоволення апеляційної скарги представника потерпілих, відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, колегія суддів вважає за можливе змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем його проживання з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня, з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання суду, за наявності, свій паспорт для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні. Такий запобіжний захід буде достатнім для сприяння виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних обов`язків, тим самим частково задовольнивши апеляційну скаргу його захисника.

Керуючись статтями 331, 401, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання заставодавця ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на заставу у розмірі 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, внесену раніше на рахунок держави, з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання суду, за наявності, свій паспорт для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні. У разі невиконання цих обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши покидати житло з 22.00 до 06.00 наступного дня, з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання суду, за наявності, свій паспорт для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Звільнити негайно з-під варти обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які утримуються в Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор».

Термін дії обов`язків, покладених судом на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановити до 01 липня 2024 року включно стосовно кожного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3