Справа №:755/1542/22
Провадження №: 1-кп/755/768/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в приміщені суду в м. Києві відкрите підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003330 від 19 листопада 2021 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003330 від 19 листопада 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 , якого було призначено у відповідності до ч. 3 ст. 37 КПК України (т. 1 а.с. 139) вважав за можливе призначення справи до судового розгляду, оскільки під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, крім того послався на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 подав суду письмові клопотання про закриття кримінального провадження (т. 1 а.с. 161-167) та про повернення обвинувального акту прокурору, звернувши увагу суду, що в обвинувальному акті вказано, що «потерпілі у кримінальному провадженні відсутні», а у подальшому зазначено Київську міську раду (т.2 а.с. 31-32).

Додатково усно вказав, що також у обвинувальному акті не вказано місце вчинення злочинів, час їх вчинення, обвинувачення є неконкретним.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, клопотав про повернення обвинувального акту прокурору. Зазначив, що Комунальне підприємство «Інженерний центр» де він на момент вчинення інкримінованих йому злочинів займав посаду головного спеціаліста технічного нагляду розташоване у Шевченківському районі міста Києва.

На спростування доводів сторони захисту прокурором було надано ряд постанов про об`єднання та виділення матеріалів досудових розслідувань, а також ухвали слідчих суддів, згідно яких строк досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2019 року за №0000352 та кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003330, продовжувався. Крім того, на підтвердження своїх доводів прокурор додатково, після перерви надав ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 02 лютого 2024 року, згідно якої було виправлено описку в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року у справі №755/3516/19, якою строк досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 15 січня 2019 року за №0000352 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, продовжено до 6 місяців, у зв`язку з чим замість кінцевої дати закінчення такого строку «до 15.01.2020» вважати дійсним «до 15.01.2021».

Щодо доводів, сторони захисту, що обвинувальний акт містить взаємовиключні посилання, а саме, що «потерпілі у кримінальному провадженні відсутні», у той час як вказано, що завдано шкоди Київській міській раді, то просив вважати це технічною помилкою. Також зазначив, що територіальну підсудність відповідно до ст. 32 КПК України суд може визначити самостійно, оскільки місцем вчинення злочину є об`єкт на якому виконувались будівельні роботи.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до п. 2-3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

- закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

- повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

Саме у такій послідовності, суд вважає підставним розглянути письмові клопотання сторони захисту.

Щодо письмового клопотання захисника - адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) не встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені ст. 212 КК України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозд. 9-2 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності ; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури» від 08.12.2023 р. № 3509-IX, який набрав чинності 01.01.2024 р., із ст. 284 КПК України виключено абз. 18 ч. 1 ст. 284 КПК України. Таким чином норма, на яку послався захисник ОСОБА_4 як на підставу для закриття кримінального провадження, а саме: слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру, станом на дату розгляду судом клопотання про закриття кримінального провадження втратила чинність.

Більш того, прокурором у кримінальному провадженні було надано ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 02 лютого 2024 року, згідно якої було виправлено описку в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року у справі №755/3516/19, якою строк досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 15 січня 2019 року за №0000352 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, продовжено до 6 місяців, у зв`язку з чим замість кінцевої дати закінчення такого строку «до 15.01.2020» вважати дійсним «до 15.01.2021»

Щодо доводів сторони захисту, що оскільки кримінальне провадження №0003330 від 19 листопада 2021 року було виділене із кримінального провадження № 0000352 від 15.01.2019 року, в рамках якого іншій особі повідомлено про підозру, а тому кінцевим днем строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003330 від 19 листопада 2021 року слід вважати 06.12.2021 року, то слід зауважити, що чинний КПК України не містить імперативної норми, відповідно до якої строки, сплив яких почався після повідомлення про підозру першій особі, мають враховуватися під час прийняття процесуальних рішень стосовно особи, якій повідомлено про підозру після виділення матеріалів кримінального провадження стосовно першої особи, що також узгоджується з послідовною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови Суду у справах № 264/7347/20, 175/1370/21, 756/4855/17).

Щодо письмового клопотання захисника - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору, суд встановив наступне.

Статтею 291 КПК України визначені вимоги до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Так, відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Дослідивши вказаний обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд виявив порушення вимог КПК України, а саме - порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, у обвинувальному акті у порушення п. 3, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України вказано що «Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні», у той час як нижче вказано, що розмір шкоди завданої Київській міській раді складає 200942 грн 70 коп. (т. 1 а.с. 5), а перед викладенням правової кваліфікації за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України зазначено дослівно «внаслідок злочинних дій, які виразились у пособництві у розтраті чужого майна, внаслідок чого державним інтересам було завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 200942 грн. 70 коп.» (т. 1 а.с. 12).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які є загальнодоступними згідно ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», наявні відомості про державну реєстрацію Київської міської ради () як органу місцевого самоврядування.

А отже, суд не може вважати це технічною помилкою про яку зазначав прокурор у судовому засіданні, оскільки у обвинувальному акті зазначено що «Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні», що відповідно до ст. 291 КПК України згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, враховуючи зазначені вище безумовні підстави для повернення обвинувального акту прокурору, слід зазначити також, що за визначенням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Як визначено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З огляду на це обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив, і мета вчинення кримінального правопорушення мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Так, у рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

На підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 3 КПК України, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

Однак, в обвинувальному акті стороною обвинувачення не вказано ані місце, ані час, ані мотиви інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Обвинувальний акт не містить конкретної адреси, вулиці чи принаймні, міста де буливчинені злочинні дії, у яких обвинувачується ОСОБА_5 . Так само, не зазначено у обвинувальному акті й час його вчинення. Зокрема, викладаючи обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України сторона обвинувачення обмежилась фразою «в період 2018 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено» (т. 1 а.с. 12), у той час як обвинувачення за ч. 2 ст. 366 КК України взагалі не містить ані місця, ані часу його вчинення, що є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291, ст. 91 КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, і недопустимим є покладення на суд функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.

Крім того, викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, співучасником зазначено іншу конкретну особу, а саме, директора ПП «Приватне наукове-виробниче підприємство Стиль - Майстер» ОСОБА_7 , який не є обвинуваченим у цьому провадженні.

Згідно автоматизованої системи документообігу Дніпровського районного суду міста Києва, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України було зупинено, згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 15.09.2022 року у справі № 755/19561/21, у зв`язку із проходженням обвинуваченим ОСОБА_7 військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період/період воєнного стану, до його звільнення з військової служби.

Згідно з ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Конституційний принцип презумпції невинуватості є складовою гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд і однією із засад кримінального провадження.

А отже, зазначення у фактичних обставинах кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення про вчинення кримінальних правопорушень у співучасті з конкретною особою, якій не пред`явлено обвинувачення у цьому кримінальному провадженні і вину якої не встановлено обвинувальним вироком (т. 1 а.с. 4, 5, 10-13), є порушенням презумпції невинуватості, і це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.

Вважаю, що така невідповідність обвинувального акта загальним засадам кримінального провадження також перешкоджає призначенню судового розгляду на його підставі, оскільки як вже було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Зазначені вище недоліки обвинувального акта є істотними та такими, що унеможливлюють призначення судового розгляду обвинувального акта, оскільки це може призвести до необ`єктивного та неповного встановлення всіх обставин у справі та позбавить обвинуваченого належного здійснення права на захист.

За таких обставин, зазначені вище недоліки у обвинувальному акті є порушенням ст. 291 КПК України, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 22, 26, 109, 290-291, 293, 314, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору, - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003330, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2021 рокуза обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України, - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_8