Номер провадження 1-кс/754/849/24
Справа № 754/3813/24
18 березня 2024 року місто Київ
Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва 18.03.2024 надійшло клопотання дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , про арешт майна.
Дізнавач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності. Клопотання підтримала в повному обсязі. Просила клопотання задовольнити.
Вивчивши клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання дізнавача, виходячи з наступного.
Підставою внесення відомостей до ЄРДР став рапорт ОСОБА_6 про те, що під час здійснення контрольно - пропускного режиму на КП «Опіковий» за адресою: м. Київ, вул. Радосинська, 140, екіпажем Рубін 304 було зупинено транспортний засіб, марки «VOLKSWAGEN PASSAT» н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки було виявлено ознаки підробки даного транспортного засобу, а також ознаки підробки в реєстраційному документі на автомобіль.
15.03.2024, за адресою: м. Київ, вул. Радосинська, 140, проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено наступне:
- реєстраційний документ на транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT» н.з НОМЕР_1 , серії та номер серії НОМЕР_2 , що поміщено до експертного сейф-пакету №WAR0107609;
- ключ від автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT» н.з НОМЕР_1 , що поміщено до експертного сейф-пакету № ЕХР0216261;
- транспортний засіб - автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT» н.з НОМЕР_1 .
Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучено законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ст. 237 ч. 7 КПК України).
Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням переховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речових доказів, іншим способом перешкоджати досудовому розслідуванню, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, - необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на вилучене 15.03.2024 у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду місця події 15.03.2024 за адресою: м. Київ, вул. Радосинська, 140, майно, а саме: 1) реєстраційний документ на транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT» н.з НОМЕР_1 , серії та номер серії НОМЕР_2 ; 2) ключ від автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» н.з НОМЕР_1 ; 3) автомобіль, марки «VOLKSWAGEN PASSAT» н.з НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 237 ч.7 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучено законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Нормою ст. 167 ч.1 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Положенням ст.167 ч.2 КПК України передбачено, що тимчасового вилученим майном можуть бути речі, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Нормою ст. 170 ч. 2 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ст. 173 ч.2 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Клопотання дізнавача відповідає вимогам ст. 171 ч. 2 КПК України, подане нею в строк, передбачений ст. 171 ч. 5 КПК України.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на положення ст. 170 ч.ч. 1, 3 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.
Дізнавач в клопотанні довела підстави вважати, що накладення арешту на вилучене майно, є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя -
клопотання дізнавача - задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1