01.04.2024
Справа № 331/6376/15-к
Провадження № 1-кс/331/413/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Жовтневого РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002855 від 19.08.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

В рамках цього кримінального провадження 01.09.2015 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, за клопотанням слідчого СВ Жовтневого РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 у вигляді застосування заборони розпоряджатися цим майном.

Зазначає, що у 2023 році ВП 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, за результатами розгляду адвокатського запиту, було повідомлено, що ОСОБА_3 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні за №0002855 від 19.08.2015, яка б мала право отримувати інформацію або документи, що стосуються вказаного кримінального провадження, тому отримати інформацію щодо стадії досудового розслідування(зупинення, закриття) кримінального провадження №0002855 від 19.082015 та інформації щодо зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 не вбачається можливим.

У відповідності до положень статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна в розумінні частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження; збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з приписами статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В зв`язку з цим вважає, що в застосуванні такого заходу як арешт, накладений 01.09.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 , відпала потреба.

Враховуючи вищевикладене просить слідчого суддю скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_4 від 01.09.2015 року у справі №331/6376/15-к (провадження № 1-кс/331/2231/15), а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 . адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Крім того, подав заву про розгляд клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна без фіксування за допомогою технічних засобів.

Заступник начальника слідчого відділення ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином. Інформації щодо стадії розгляду кримінального провадженні за №0002855 від 19.08.2015 та доцільності застосування заборон розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 не надав.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника адвоката ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При постановленні ухвали про накладення арешту слідчим суддею встановлено, що арешт необхідний з метою позбавлення можливості невстановлених осіб незаконно заволодіти майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КПК України, міст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Коментована стаття закріплює загальні засади кримінального провадження, які у своїй основі співзвучні з нормами Конституції України, що визначають сутність взаємин людини і громадянина з державою (її органами), закріплюють права, свободи і обов`язки людини і громадянина у таких взаєминах, встановлюють основи організації і діяльності правоохоронних, правозахисних органів і суду та визначають основні засади судочинства, зокрема в кримінальному провадженні.

Засади кримінального провадження - це закріплені у Конституції України, загальновизнаних міжнародних актах та у кримінальному процесуальному законодавстві фундаментальні (базові) керівні для учасників провадження положення, що виражають і визначають найістотніші властивості провадження, вимоги до правил і способу діяльності, насамперед, органів і службових осіб, які ведуть кримінальне провадження, та є гарантіями забезпечення дотримання прав, свобод, законних інтересів тих учасників провадження, які залучаються до нього, а в підсумку виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У відповідності до ст. 170 ч. 2 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 4 цієї ж статті, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що слідчий СВ Жовтневого РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002855 від 19 серпня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2015 року клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002855 від 19 серпня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України. -задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на теперішній належить гр. ОСОБА_3 - у вигляді застосування заборони розпоряджатися цим майном.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 18.03.2024, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 та на підставі рішення суду, серія та номер: ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий 01.09.2015, видавник: Жовтневий районний суд м. Запоріжжя на зазначену квартиру накладено арешт.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник арештованого майна жодного процесуального статусу не набув.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що доводи клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованими, а застосований захід забезпечення є непропорційним переслідуваній меті, тому доходить висновку, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту майна.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 132, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна по кримінальному провадженню № 0002855 від 19 серпня 2015 року, задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2015 року по кримінальному провадженню № 0002855 від 19 серпня 2015 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1