Справа № 748/3571/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/387/24
Категорія - ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2023 року за № 0002099, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Олевського району Житомирської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання 14 червня 2023 року.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 8 843 грн. 00 коп. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить його дії перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, так як згідно судово-медичної експертизи у потерпілого малися тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 не мав наміру вбивати потерпілого, а хотів тільки налякати, так як ОСОБА_9 його образив. Зазначає, що обвинувачений, патрон не переміщав і був впевнений, що патронів в стволі не має. Крім того, після стрільб ні у кого не було патронів, відсутність патронів перевіряють командири. Вважає, що суд не здобув достовірних доказів, що у обвинуваченого були набої. На її думку, до слідчого експерименту, проведеного з потерпілим, слід відноситися критично, так як потерпілий не міг чути звук спрацювання затвора, який зробив обвинувачений, будучи впевненим, що патрона в стволі нема. Вважає, що на слідчому експерименті потерпілий не надав правдивих показань, які б мали своє підтвердження.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить вирок суду скасувати, повернути справу на новий розгляд та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України. Вказує, що в нього не було наміру на вбивство ОСОБА_9 , він хотів його просто налякати. Знаючи, що зброя перевірена та залишок патронів вилучено, він пересмикнув затвор, нажав на курок, та сам не очікував пострілу, який раптово пролунав. Вказує, що всі свідки показали, що ніхто з них не бачив, як він вставляв патрон до автомата, хоча все відбувалося на їх очах. В скоєному він щиро розкаюється. Зазначає, що твердження свідків про те, що ходять чутки, що в нього були патрони, не говорять про те, що він їх заряджав. Вказує, що згідно судово-медичної експертизи у потерпілого малися тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження. Зазначає, що добровільно прийшов до ТЦК, має військову спеціальність та просить надати йому можливість піти захищати нашу Батьківщину від російської агресії.

В свою чергу прокурор у кримінальному провадженні прокурор Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін. Вважає, що підстави як для скасування, так і для зміни вироку відсутні.

Суд першої інстанції встановив, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 63 від 27 березня 2023 року військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_8 призначено на посаду навідника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.

14 червня 2023 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись в лісовому масиві на території військового полігону, на відстані приблизно 5 км у південно-східному напрямку від смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, що виник на ґрунті неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою спричинення смерті ОСОБА_9 , взяв до рук закріплену за ним вогнепальну зброю - бойовий 5,45- мм автомат Калашникова зі складним прикладом укорочений (АКС-74У) № НОМЕР_2 , дослав патрон до патронника та підійшов на відстань близько 2 метрів до ОСОБА_11 , котрий лежав на землі. Далі, обвинувачений ОСОБА_8 спрямував ствол закріпленої за ним вогнепальної зброї - бойового 5,45-мм автомата Калашникова зі складним прикладом укорочений (АКС-74У) № НОМЕР_2 , в область тулуба ОСОБА_11 та, висловлюючи намір застосування зброї по відношенню до останнього, умисно натиснув на спусковий гачок, здійснивши постріл в живіт. При цьому ОСОБА_8 усвідомлював, що постріл з вогнепальної зброї з урахуванням локалізації поранень (в безпосередній близькості до життєво важливих органів черевної порожнини) пошкодить життєво важливі органи та викличе масивну крововтрату, яка в свою чергу неминуче призведе до бажаної мети у виді смерті ОСОБА_11 , а також те, що потерпілий ОСОБА_12 фізично не міг уникнути попадання та вжити заходів до самозбереження через перебування останнього в положенні лежачи. ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачив їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 і бажав їх настання, враховуючи наведені вище обставини та обстановку на момент вчинення злочину.

В результаті пострілу потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого поранення живота з пошкодженням м`яких тканин черевної стінки, забоєм стінки сигмовидної кишки, гематомою лобкової ділянки з наявністю в м`яких тканинах верхньої третини лівого стегна стороннього тіла металевої щільності (кулі), котре виникло від дії кульового снаряду, випущеного з вогнепальної зброї, а також двох ран в області міжфалангового суглобу 1-го пальця правої кисті, які, як усі в сукупності, так і кожне окремо, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Так, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як куля пройшла поряд з життєво важливими органами потерпілого, не зачепивши їх в силу випадкового збігу обставин.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку вимог апеляційних скарг, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо наявності підстав для задоволення апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував свою вину у спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому та вважав, що в його діях відсутній умисел на вчинення вбивства. Показав, що хотів лише налякати ОСОБА_9 , так як останній його образив.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України не визнав. Суду зазначив, що визнає вину в тому, що стріляв у потерпілого, але стверджує, що умислу на вбивство у нього не було, не розуміє звідки в магазині взявся патрон. Зазначив, що якби знав, що там патрон, то не зробив би так. Крім того стверджував, що якби хотів застрелити потерпілого, то зробив би це, бо стріляти вміє. Чищення зброї проводиться майже кожного дня. Патрони видавались лише на стрільбах, вівся строгий облік. У день стрільб він стріляв з автомата взводного, а автомат обвинуваченого просто лежав у взводного, з нього ніхто не стріляв. Не заперечував, що у день стрільб отримав чотири магазини, їх видають пустими, патрони вони отримують безпосередньо на стрільбах, але всі патрони він вистріляв на стрільбах. У той момент він взяв один з чотирьох магазинів, у якому з них міг бути патрон, він не міг знати. Після стрільб обвинувачений чистив автомат взводного. Свій автомат він чистив перед стрільбами. Просив перекваліфікувати його дії на ст. 125 КК України. У скоєному розкаявся.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Разом із тим, доводи сторони захисту та обвинуваченого про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлював правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 4, 22 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини 2 ст. 15 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанцій про наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство, оскільки характер і послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , знаряддя злочину автомат ОСОБА_13 , спричинення ним пострілу в життєво-важливий орган - область живота, свідчать про наявність в його діях прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 та вчинення для цього всіх необхідних дій. Смерть потерпілого не настала лише через обставини, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки куля пройшла поряд з життєво важливими органами потерпілого, не зачепивши їх в силу випадкового збігу обставин.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_8 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що заподіяні обвинуваченим легкі тілесні ушкодження потерпілому не призвели до такого стану останнього, який би давав обвинуваченому підстави вважати, що він досяг злочинної мети на вбивство, то вони спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які показали що між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка у ході якої обвинувачений пересмикнув затвор, підійшов на певну відстань до потерпілого, який лежав, спершись на руку, під деревом, та зі словами " Що вистрелить?" здійснив постріл у потерпілого, заподіяши йому поранення в живіт та палець. При цьому усі допитані свідки стверджували, що патронів у них при собі не було, бо це заборонено, патрони їм видають лише на стрільбах. Після стрільб ведеться строгий облік невідстріляних патронів, обов`язково перевіряється патронник на наявність невідстріляних патронів та після кожних навчань чиститься зброя. Свідок ОСОБА_16 зазначив, що ходили чутки, що у обвинувачено є набої. Тобто, останньому завідомо не було відомо у якому стані перебував потерпілий одразу після нанесення йому пострілу у життєво-важливі органи. Характер та локалізація тілесних ушкоджень давали підстави обвинуваченому вважати, що він досяг злочинної мети у виді вбивства останнього.

Суд вірно дійшов висновку про необхідність прийняття до уваги показання допитаних судом свідків, оскільки вони не містять протиріч, які б могли вплинути на результат розгляду справи, в повній мірі узгоджуються між собою та з показаннями, які надав потерпілий ОСОБА_9 . Обставини, які повідомили суду свідки та потерпілий, не заперечує і обвинувачений, лише стверджує, що умислу на вбивство у нього не було.

Судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального правопорушення та перевірено їх доказами.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом першої інстанції доказах, а саме:

- протоколі огляду місця події від 14 червня 2023 року, у ході якого вилучено: предмет схожий на автомат АКС НОМЕР_3 У, маркування : НОМЕР_4 маркування кришки ствольної коробки; 8563 дубльований номер з іншого боку з металевим прикладом та зі шкіряним ременем з написом чорним маркером (С.В.В.), магазин до автомату АК та предмет схожий на гільзу, калібру 5х45 мм, (маркування 207х84) ( а.с. 56-60, 61).

- протоколі огляду речей від 16 червня 2023 року, у ході якого в приміщенні кабінету військового госпіталю (в/ч НОМЕР_5 ), оглянуто кулю, яку було вилучено з тіла ОСОБА_9 та футболку камуфляжну з пошкодженням тканини та плямами бурого кольору. ( а.с. 62-63 ).

- протоколі слідчого експерименту від 21 липня 2023 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 розповів, що зранку 14 червня 2023 року у нього із ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які сиділи на відстані близько п`яти метрів від нього, виникла словесна сварка, у ході якої він із ОСОБА_18 вдарили декілька разів один одного, потім їх розборонили. Далі він ліг на своє місце і сварка продовжувалась вже словесна. В якийсь момент ОСОБА_19 встав та почав йти на нього, при цьому він почув звук затвора, досилання патрона. Перед цим ОСОБА_19 сказав: - «Тебе що застрелити ?», на що він жартома відповів: « ОСОБА_20 ». Далі відбувся постріл і він відчув біль у боку, більше він нічого не пам`ятає. ( а.с. 69-70)

- протоколі слідчого експерименту від 14 червня 2023 року, в ході якого свідок ОСОБА_14 , свідок ОСОБА_21 добровільно розказали про обставини конфлікту, який трапився 14 червня 2023 року в ході якого ОСОБА_8 здійснив постріл в область живота ОСОБА_9 ( а.с. 71-72, а.с. 73-74)

- протоколі огляду речей від 14 червня 2023 року, у ході якого вилучено копії першого та останнього аркушів відомості про закріплення зброї за особовим складом 9 механізованої роти 3 механізованого взводу військової частини НОМЕР_1 , аркушу з відміткою про отримання 10 березня 2023 року старшим солдатом ОСОБА_8 зброї - автомата АКС-74 НОМЕР_6 та 4 магазинів (а.с.75-76)

- висновку комплексної судової експертизи зброї та дактилоскопічної експертизи № КСЕ-19/125-23/6688-БЛ від 03 серпня 2023 року, згідно якої автомат, наданий на дослідження, є вогнепальною зброєю, придатний до стрільби, є бойовим 5,45-мм автоматом Калашникова зі складаним прикладом укороченим (АКС-74У) № НОМЕР_2 , 1990 року випуску. Один предмет, схожий на гільзу, що наданий на дослідження, є стріляною гільзою, яка є частиною боєприпасу - стріляною гільзою бойового проміжного патрона калібру 5,45 мм (5,45x39), виробництва СРСР. Гільза, надана на дослідження, стріляна з 5,45-мм автомату ОСОБА_13 зі складаним прикладом укороченого (АКС-74У) № НОМЕР_2 , наданого на дослідження. Один предмет, схожий на кулю, що наданий на дослідження, є частиною боєприпасу - стріляною оболонковою кулею зі сталевим сердечником бойового проміжного патрона калібру 5,45 мм (5,45x39). На наданій на дослідження стріляній кулі калібру 5,45 мм наявні сліди від внутрішньої поверхні каналу ствола у вигляді чотирьох полів нарізів та сліди від дна нарізів, які придатні для ідентифікації стволу зброї з якої вона стріляна. Куля, надана на дослідження, стріляна з 5,45-мм автомату Калашникова зі складаним прикладом укороченого (АКС-74У) № НОМЕР_2 , наданого на дослідження ( а.с. 99-113).

- висновку судово-медичної експертизи № 366 від 10 серпня 2023 року, проведеної на підставі медичної документації, згідно якої у громадянина ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого поранення живота з пошкодженням м`яких тканин черевної стінки, забоєм стінки сигмовидної кишки, гематомою лобкової ділянки з наявністю в м`яких тканинах верхньої третини лівого стегна стороннього тіла металевої щільності (кулі), котре виникло від дії кулевого снаряду, випущеного з вогнепальної зброї. Також, згідно наданої на експертизу медичної документації, у ОСОБА_11 виявлено дві рани в області міжфалангового суглоба 1-го пальця правої кисті, висловитись щодо механізму утворення яких, за наявними даними, не надається можливим. Вищевказані тілесні ушкодження, як усі в сукупності, так і кожне окремо, на момент проведення експертизи кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 , по давності утворення можуть відповідати даті 14 червня 2023 року, як на це вказано в описовій частині даної постанови ( а.с. 122-127).

- протоколі допиту свідка ОСОБА_21 , який відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану помер 07 серпня 2023 року ( а.с. 235), згідно якого у нього виникла сварка з потерпілим ОСОБА_9 , щодо ведення бою, вони кинулись з кулаками один на одного, хлопці їх розборонили. Однак, вони продовжували сваритись. Тоді в їх конфлікт втрутився ОСОБА_8 . Обвинувачений сидів спиною до свідка, тому лише почув щовчок, але не бачив, що той зробив. Коли обвинуваченого роззброїли, то виявили, що в нього був лише один патрон (а.с. 238- 240).

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку колегії суддів, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд 1 інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

За висновками судово-психіатричних експертиз № 431 та № 432 від 27 липня 2023 року та № 515 від 03 червня 2022 року, ОСОБА_8 за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. ОСОБА_8 за його психічним станом на теперішній час примусові заходи медичного характеру не показані. У ОСОБА_8 в матеріалах кримінального провадження, а також у даних теперішнього психіатричного обстеження на теперішній час, не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі, призначене ОСОБА_8 оскаржуваним вироком на строк 8 років за своїм розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є явно несправедливим через суворість.

Так, санкцією інкримінованої статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Визначаючи ОСОБА_8 покарання в межах санкції даної статті суд першої інстанції належним чином не вмотивував свого висновку щодо його розміру.

Також, слід враховувати, що протиправна поведінка потерпілого щодо іншого військовослужбовця мала місце безпосередньо перед вчиненням злочину та стала визначальною для виникнення мотиву та підстав замаху на вбивство.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання у визначеному розмірі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків), врахував дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе тільки з ізолюванням від суспільства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково. З урахуванням того, що потерпілий своєю неправильною поведінкою сам спонукав обвинуваченого до неправомірних дій та враховуючі відсутність тяжких наслідків, які, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе пом`якшити призначене судом покарання.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Рішення суду про встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати зазначені в обвинувальному акті обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі, призначене ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на строк 8 років, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є занадто суворим.

Керуючись вимогами ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Отже, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України з пом`якшенням покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання та вважати засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

У решті вирок суду залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4