УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9458/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022,

установив:

За допомогою підсистеми «Електронний суд» до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вх. № 95264) клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9458/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022, а саме накладено арешт, зокрема на нерухоме майно, яке зареєстровано за ОСОБА_5 :

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

-нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_4 (опис майна: нежитлова будівля під літ. "Б-3").

Обґрунтовуючи клопотання адвокат зазначив, що в ухвалі слідчого судді від 21.03.2023 відпала необхідність через невиконання завдань кримінального провадження. Зазначену ухвалу слідчого судді в частині, що стосується арешту квартир до цього часу не оскаржували задля того, щоб сторона обвинувачення мала змогу встановити факт непричетності ОСОБА_5 та наявного у неї майна до вчинення будь-яких кримінальних правопорушень.

З часу накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5 у неї не проводився обшук та її не викликали на допит до слідчого. Протягом 6 (шести) місяців арешту майна сторона обвинувачення мала можливість перевірити ОСОБА_5 на причетність до вчинення кримінальних правопорушень.

Як зазначив адвокат у клопотанні, на протязі 6 (шести) місяців, який минув з моменту накладення арешту на квартири, ОСОБА_5 на відміну від інших осіб про підозру не повідомлено і питань у слідства до неї не має.

Крім того, адвокат зазначив, що ОСОБА_5 законно володіє вищезазначеними квартирами протягом тривалого часу, до того, як розпочалася протиправна діяльність підозрюваних та до того як така діяльність була криміналізована.

А тому, на думку адвоката, вищезазначені квартири не можуть бути речовим доказами, не могли бути набутими злочинним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не можуть бути конфісковані, як вид покарання.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 26.10.2023, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 27.10.2023 клопотання було передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти клопотання адвоката про скасування арешту майна, зазначивши, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та проводяться слідчі та процесуальні дії.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9458/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 накладено арешт, зокрема нерухоме майно, яке зареєстровано за ОСОБА_5 :

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

-нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_4 (опис майна: нежитлова будівля під літ. "Б-3").

Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на майно, послугувала наявність розумної підозри вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Зазначена процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

У той же час, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 наразі триває.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що адвокатом не доведено, що потреба у подальшому застосуванні арешту відпала, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді було накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9458/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9458/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1