Справа №592/5749/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/294/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про звільнення від покарання або від подальшого його відбування за хворобою
УХВАЛА

Іменем України

14 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/5749/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.11.2022 щодо відмови в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання за хворобою,

установила:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки вважає необґрунтованими висновки суду про відсутність підстав для задоволення його клопотання.

29.08.2022 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення його від відбування покарання призначеного вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2022 за ч. 2 ст. 186 КК через хворобу, яке обґрунтовує тим, що він захворів на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.11.2022 відмовлено обвинуваченому в задоволенні вказаного клопотання. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2022 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК не набрав законної сили і перебуває на стадії перегляду в суді апеляційної інстанції.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, будь-яких клопотань від ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При цьому судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України).

Так, вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2022 ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, і йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 30.10.2021 та зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 30.10.2021 до 11.08.2022 за правилами ч. 5 ст. 72 КК з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції; судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення (ч. 1, 2, 4 ст. 532 КПК).

Перебуваючи в Сумському слідчому ізоляторі обвинувачений ОСОБА_8 самостійно звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про звільнення від покарання за хворобою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення його клопотання про звільнення від покарання за хворобою, оскільки воно є необґрунтованим та передчасним, так як вирок відносно ОСОБА_8 станом на 03.11.2022 не набрав законної сили, так як питання про звільнення особи від покарання за хворобою (інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя) вирішується місцевим судом, визначеним п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, під час виконання вироку в порядку п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 2, 9 КПК щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.11.2022 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4