Справа № 944/7107/21
Провадження №1-кп/944/425/24
08.03.2024 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_7
ч.1 ст.286 КК України,
ОСОБА_4 15.03.2019 приблизно о 21 год. 00 хв., керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «BMW» номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної автодороги по вулиці Зеленій в м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області на головну автодорогу М-10 «Львів-Краковець» на ділянці 35км+300м, порушив чинні вимоги «Правил порожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині термінів «дати дорогу» та «небезпека для руху»), 2.3 (б, д); 10.1, 16.11, 2.1 розділу 33, які виразилися в тому, то керуючи транспортним засобом був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу» та виїхав на головну автодорогу М-10 «Львів-Краковець», по якій в цей час в напрямку м. Львів рухався автомобіль марки «Volkswagen Jetta» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який перевозив трьох пасажирів, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме, зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Jetta» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , в результаті якої останній отримав закритий перелом 3-4-5-6 ребер зліва з незначним зміщенням, забій лівої легені, забій грудини з больовим синдромом, що кваліфікуються як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, обґрунтовано обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 подав письмове клопотання у якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження відносно нього.
ОСОБА_4 та його захисник клопотання про закриття кримінального провадження у судовому засіданні підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 також проти задоволення клопотання не заперечували, водночас ОСОБА_7 подав заяву про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Статею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Відповідно до вимог ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України є нетяжким злочином (на час вчинення кримінального правопорушення відносилось до злочинів невеликої тяжкості).
Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.
У ч.3 ст.4 КК України, зазначено, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).
Згідно із ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
У відповідності до вимог ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.
Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №192/3301/16-к від 25.02.2021.
З матеріалів провадження убачається, що кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, вчинено 15.03.2019. Таким чином, з часу його вчинення минуло понад чотири роки.
Враховуючи, що на час розгляду в суді кримінального провадження спливли строки давності, також відсутні відомості про зупинення строку притягнення до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що є всі підстави звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, закрити.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує в порядку ст. 124 КПК України, оскільки особа звільняється від кримінльної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.
Закриття кримінального провадження стосовно особи на нереабілітуючих підстав і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2024 (справа № 930/497/23, провадження № 51-4798км23).
Процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів (ч. 1 ст. 118 КПК України). Процесуальні витрати виникають і пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
А відтак, процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні, які були понесені на стадії досудового слідства на залучення експерта слід стягнути із обвинуваченого на користь держави Україна.
Також, судом встановлено, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 просив стягнути витрати на правову допомогу. Правову допомогу адвокат надавав на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1107863. Так, за деталізованим розрахунком, витрат на правничу допомогу, де зазначено детальний опис робіт, виконаних адвокатом, їх вартість становить 5000 грн.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілого витрат на правничу допомогу у підтвердженому розмірі 5000 грн.
Застосований під час досудового слідства арешт майна, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, слід скасувати.
Питання про долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 314 КПК України, суд,
клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286 КК України, на підставі вимог ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 19.03.2019 на автомобіль марки «BMW 525» номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , який перебуває в користуванні ОСОБА_4 скасувати.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 19.03.2019 на автомобіль марки «Volkswagen Jetta» номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 скасувати.
Після набрання ухвалою законної сили речові докази:
- автомобіль марки «BMW 525» номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , який перебуває в користуванні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_4 ;
- автомобіль марки «Volkswagen Jetta» номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 жительці с. Кошелів Жовківського району Львівської області повернути власниці.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_3 -5000 грн понесених процесуальних витрат на правничу допомогу.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1