Справа № 357/1453/23
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

09 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника (в режимі відеоконференції із Заводського районного суду м. Дніпродзерджинська) адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0003276, яке внесене до ЄРДР 16 грудня 2022 року, стосовно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

у поданому клопотанні, прокурор ОСОБА_3 , просив: продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 строком на 60 (шістдесят) днів, без можливості внесення застави.

Мотивував його тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Про обвинуваченого ОСОБА_5 відомо, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: (1) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2010 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки; (2) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2011 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, яке відбув повністю та звільнений 21 жовтня 2015 року; (3) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки; (4) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) днів, яке відбув повністю та звільнений 26 грудня 2017 року; (5) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України, до арешту на строк 4 (чотири) місяці; (6) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року, за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, яке відбув повністю та звільнений 16 листопада 2022 року.

Згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року, ОСОБА_5 обраний запобіжний захід, тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави.

Вказував, що зараз продовжують існувати ризики, які передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений ОСОБА_5 без застосування до нього запобіжного заходу може вчиняти спроби переховування від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Про можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, на його думку, свідчить тяжкість покарання, яке загрожує останньому позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років, що саме по собі може спонукати його до переховування від суду, відомі дані про особу ОСОБА_5 , який постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків не має, не є мешканцем м. Біла Церква, де згідно пред`явленого обвинувачення він вчинив злочин, а також процесуальна поведінка останнього, який 09 січня 2024 року не прибув до суду без поважних на те причин.

Звертав увагу, що на ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення вказує репутація останнього, який неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, 186 КК України, у тому числі, до реального строку покарання, що є підставою для твердження, що він схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

До того ж, зазначав, що обвинувачений ОСОБА_5 достовірно знаючи про воєнний стан на території України, неспровоковану військову агресію проти українського народу, з боку російської федерації, усвідомлюючи надзвичайно складний період в житті української нації, протиставив себе державі, суспільному порядку та моральності, без будь-яких докорів сумління та співчуття вирішив збагатитись за рахунок чужого майна, задовольняючи при цьому свої корисливі інтереси. Характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченого вказує на його сміливість та кмітливість у вчиненні злочинів, а відтак наявність у нього морального бажання та схильності до вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема корисливих.

Зазначав, що запобігти вказаним ним ризикам можна лише за допомогою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 у ході судового провадження свідчить, що інші запобіжні заходи не зможуть попередити установлені ризики.

Вказував, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, заставу застосовувати не слід, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 раніше порушив умови застави.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти поданого клопотання, вказував, що до взяття під варту він був працевлаштованим, покладені на нього обов`язки не порушував, надавав суду довідки про хворобу, усі ризики є надуманими, оскільки є лише припущеннями.

Захисник ОСОБА_6 підтримав свого підзахисного, зазначав, що обвинувачений ОСОБА_5 у минулому засіданні сам просив, щоб його взяли під варту, ризики не можуть існувати постійно, їх обґрунтування прокурором має шаблонний характер, обвинувачений ОСОБА_5 не має наміру впливати на свідків, він їх боїться. Крім того, останній обов`язків покладених на нього не порушував, брав участь у судових засіданнях, надавав клопотання.

Водночас, при продовженні строку тримання під вартою покладався на розсуд суду.

Судом установлено, що згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року, ОСОБА_5 обраний запобіжний захід, тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто 13 квітня 2024 року, включно, без визначення застави

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців …

Отже, за наявності клопотань учасників судового провадження, суд вирішує питання доцільності продовження запобіжного заходу. За результатами цього питання, вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Згідно з клопотанням прокурор ОСОБА_3 вважав, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 без застосування до нього запобіжного заходу може вчиняти спроби переховування від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

(1) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2010 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;

(2) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2011 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, яке відбув повністю та звільнений 21 жовтня 2015 року;

(3) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

(4) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) днів, яке відбув повністю та звільнений 26 грудня 2017 року;

(5) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України, до арешту на строк 4 (чотири) місяці;

(6) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року, за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, яке відбув повністю та звільнений 16 листопада 2022 року.

Суд зазначає, що ОСОБА_5 загрожує покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років.

Суд вважає, що вказане є суттєвим мотивом для обвинуваченого ОСОБА_5 здійснити спробу втечі та переховування від суду.

З наявних у матеріалах справи даних, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 неодружений, непрацюючий, дітей не має, не навчається.

Суд вважає, що такі дані про особу ОСОБА_5 свідчать, що він не має міцних соціальних зв`язків, які здатні попередити можливу зміну ним місця проживання чи перебування.

Отже, суд вважає, що наявність в обвинуваченого ОСОБА_5 мотиву, для здійснення спроб втечі та переховування від суду, а саме: йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які можуть попередити таку поведінку, а також його попередня процесуальна поведінка під час судового розгляду, за час якого він порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу, доводять наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд оцінює його, як високий, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 уже здійснив спробу ухилитися від суду.

Своєю чергою, обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово судимий, за вчинення злочинів, з корисливого мотиву, відбував покарання за їх вчинення, у тому числі в місцях позбавлення волі, знову обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення, з корисливим мотивом, доказів наявності у нього джерел доходів у суду не має.

Усе вказане, на думку суду, доводить, що ОСОБА_5 має репутацію особи схильної до вчинення кримінальних правопорушень та у зв`язку з відсутністю джерел доходів, може вчиняти нові кримінальні правопорушення, задля забезпечення джерел для існування, задоволення побутових потреб.

Отже, суду доведена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що єдиним запобіжним заходом, який здатний попередити установлений ризик та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків є тримання під вартою.

Суд погоджується з позицією прокурора ОСОБА_3 зважаючи на такі мотиви.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд вважає, що враховуючи ступінь ризику втечі та переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, які є високими, відсутність міцних соціальних зв`язків, які здатні попередити такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 , його процесуальна поведінка під час судового розгляду, за час якого він порушив умови застави, відсутність у нього протипоказань, для перебування в умовах установи попереднього ув`язнення, за станом здоров`я, суд вважає, що без постійного контролю, в умовах установи попереднього ув`язнення, попередити установлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 виконання ним процесуальних обов`язків, неможливо іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою.

Зокрема, такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не передбачають постійного контролю з боку працівників поліції і не зможуть перешкодити можливому переховуванню обвинуваченого ОСОБА_5 від суду.

Своєю чергою, заяв про взяття обвинуваченого ОСОБА_5 на поруки до суду не надходило.

Отже, суд задовольняє клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд заставу до ОСОБА_5 не застосовує, оскільки до нього вже застосовувався такий запобіжний захід та був ним порушеним.

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 червня 2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів, з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала виконується негайно, після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 12 квітня 2024 року о 08:10 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_7