№ провадження 1-кп/208/19/24
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0001685, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоукраїнка, Маріїнського району Донецької області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, працює водієм ТОВ «Агросс», зареєстрований в по АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, близько 12 години 30 хвилин 04.12.2023 року, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним фургоном малотоннажним-В «ГАЗ 33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Агросс», здійснював рух заднім ходом по проїзній частині площадки, розташованої на АДРЕСА_3 .

Проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, Розум перед початком руху заднім ходом не переконався у відсутності небезпеки або перешкод іншим учасникам руху, розпочав його, та їдучі заднім ходом, в районі будинку АДРЕСА_4 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який знаходився позаду, на смузі руху автомобіля на проїзній частині дороги.

Своїми діями водій Розум порушив п. 10.9 Правил безпеки дорожнього руху України, згідно яких «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, і для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутись за допомогою до інших осіб»,

невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання події ДТП.

В результаті наїзду транспортного засобу під керуванням водія Розум на пішохода ОСОБА_8 , останньому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Під час підготовчого судового засідання, Розум свою вину у скоєнні злочину при зазначених у обвинувальному акті обставинах, визнав повністю та щиро розкаявся.

На теперішній час, завдані потерпілому матеріальні та моральні збитки відшкодував у повному обсязі. З потерпілим він примирився, та просить закрити провадження у справі з цієї підстави. Нереабілітуючий характер закриття кримінальної справи з цих підстав йому роз`яснено та є зрозумілим.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив пояснення Розум з приводу відшкодування завданих злочином збитків. Він примирився з обвинуваченим та не заперечує проти закриття кримінального провадження з зазначених в клопотанні підстав. Наслідки прийняття такого рішення йому роз`яснені і є зрозумілими.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про закриття справи.

Суд, вислухав клопотання та пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши надані матеріали, встановив наступне.

Наслідки закриття кримінального провадження з підстав передбачених ст. 46 КК України, всім учасникам судового засідання роз`яснені.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила необережний нетяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилась з потерпілим та відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.

Цією правовою нормою закріплено інституту медіації як альтернативного способу врегулювання кримінально-правових конфліктів, в основу якого покладено посередництво у примиренні сторін.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим дає змогу: потерпілому - більш оперативно отримати належну компенсацію заподіяної йому шкоди; особі, яка вчинила злочин, - бути звільненою від кримінальної відповідальності; державі - зекономити фінансові та інші ресурси, необхідні для розслідування зазначених категорій справ.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Статтею 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбаченого ч.2 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться п. п. 1, 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України, у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України.

Примирення винної особи з потерпілим належить розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка із сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Судом встановлено, що Розум правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого у суду відсутні, а відтак діяння, яке поставлено йому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.

Судом встановлено, що обвинувачений повністю розуміє свої права, визначені ч.3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави, які не є реабілітуючими.

Відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_4 , завдана злочином матеріальна та моральна шкода відшкодована у повному обсязі, претензії до обвинуваченого відсутні.

Згідно ст. 12 КК України, ч.1 ст. 286 КК України віднесена законодавством до нетяжких злочинів, з неумисною формою вини. Розум раніше не судимий, що підтверджується відповідною довідкою, свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, відшкодував завдану злочином шкоду, примирився з ОСОБА_8 , що підтверджується поясненнями останнього, а тому наявні всі умови та підстави, передбачені кримінальним законом для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, та закриття кримінальної справи на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, зазначено, що оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні не є збитками, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що процесуальні витрати понесені державою по проведенню судових експертиз, підлягають стягнення з обвинуваченого.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 КК України, ст. 284 ч.2 п.1 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 46 КК України звільнити від кримінальної відповідальності по обвинуваченню за ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим.

Кримінальне провадження № 0001685 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по ч.1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України - у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Речові докази по справі: автомобіль - фургон малотоннажний-В «ГАЗ 33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Агросс» та переданий підприємству на зберігання, знявши арешт з майна залишити у власника; оптичний диск з записом камер відео спостереження, зберегти при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судових експертиз, в загальній сумі 6 058 гривень 24 копійок.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , не обирався.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1