ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0001377 від 05 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 , поданою на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Павлограді, Дніпропетровської області, громадянку України, яка має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працююча у ТОВ «Завод «Павлоградспецмаш «FS form scaffolding&formwork» на посаді машиніста крана, раніше не була засуджена, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 125 КК України, із призначенням покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України- у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 125 КК України- у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном на 3 (три) роки із покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , 05 серпня 2023 року, приблизно о 04.00 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті знайшла пістолет моделі «ZORAKI М 906-Т» серія та номер « НОМЕР_1 », який є вогнепальною зброєю, а саме - короткоствольним і гладкоствольним самозарядним пістолетом, перероблений саморобним способом, тим самим придбала без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю, після чого поклала його до кишені своєї куртки та почала носити при собі без передбаченого законом дозволу, пересуваючись вулицями м. Павлограда, Дніпропетровської області, та прямуючи до ділянки місцевості, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 .

05 серпня 2023 року, приблизно о 07:20 години, перебуваючи на ділянці місцевості, яка розташована біля будинку АДРЕСА_3 , де також знаходилась ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_7 під час конфлікту із ОСОБА_11 умисно здійснила з вказаного пістолета один постріл у ОСОБА_11 , спричинивши тому непроникаюче вогнепальне кульове поранення у черевну порожнину, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), потім перенесла пістолет моделі «ZORAKI М 906-Т» серія та номер « НОМЕР_1 » до ділянки місцевості, розташованої біля буд. АДРЕСА_4 , де передала вказаний пістолет ОСОБА_10 та наказала покласти його між бетонними плитами, тобто почала зберігати у вказаному місці вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу до 19.17 години 07 серпня 2023 року, тобто до моменту вилучення вказаного пістолета працівниками поліції.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи правильність встановлених судом обставин вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, як вони викладені у вироку суду, правильність встановленої судом правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України, просить змінити вирок суду у частині призначеного покарання, зокрема, за ч.2 ст.125 КК України, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн; за ч.1 ст.263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та, у порядку ст.75 КК України, звільнити ту від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном на 3 роки та покласти передбачені пп.1,2 ч.1 п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки.

Апелянт зазначає при цьому, що судом під час призначення покарання не були враховані приписи ч.3 ст.61 КК України, унаслідок чого ОСОБА_7 як матері, яка має на утриманні неповнолітню дитину, був призначений за ч.2 ст. 125 КК України такий вид кримінального покарання, який закон України про кримінальну відповідальність забороняє призначати обмеження волі.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження:

- прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 підтримала апеляційні доводи прокурора ОСОБА_8 у повному обсязі;

-обвинувачена ОСОБА_7 просила розглянути апеляційну скаргу представника державного обвинувачення на розсуд колегії суддів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дослідивши додані сторонами додаткові документи під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним (ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом), обґрунтованим (ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами) і умотивованим (із наведенням належних і достатніх мотивів прийнятого рішення та підстав його ухвалення).

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її було засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація її дій за ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи доводи поданої апеляційної скарги представника державного обвинувачення про допущені судом помилки під час призначення ОСОБА_7 виду і розміру покарання за ч.2 ст.125 КК України, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.

Згідно із приписами ч.3 ст.61 КК України покарання у вигляді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб із інвалідністю 1 та 2 групи.

Як убачається із встановлених судом та зазначених у вироку анкетних даних, ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і, з огляду на це, такий вид кримінального покарання, як обмеження волі, не міг застосовуватись судом під час призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, як і прохання про призначення обвинуваченій за ч.2 ст.125 КК України покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням цього, не погіршуючи процесуального становища обвинуваченої

ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне, діючи на підставі п.4 ч.1 ст.408 КК України, змінити вирок у частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу, у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407,408,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити у повному обсязі

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 року щодо ОСОБА_7 змінити у частині призначеного за ч.2 ст.125 КК України покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн;

за ч.1 ст.263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та, у порядку ст.75 КК України, звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном на 3 роки, покласти передбачені пп.1,2 ч.1 п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки.

У іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4