Справа № 569/5869/24
УХВАЛА

05 квітня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді : - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника пробації - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне подання провідного інспектора Рівненського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 31.01.2022 року Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, який згідно з вироком суду проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:

В Рівненський міський суд надійшло подання провідного інспектора Рівненського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

Подання обґрунтоване, що Вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області стосовно ОСОБА_5 , що набрав законної сили 03.03.2022 року, надійшов до Рівненського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненьскій області 19.04.2022 року та був прийнятий до виконання.

27.04.2022 року та 09.05.2022 року засуджений викликався до Рівненського районного відділу № 1, для роз`яснення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, правових наслідків за ухилення від відбування покарання. Однак, за викликами Рівненського районного відділу № 1 засуджений не прибув. У зв`язку із неявкою засудженого за викликами мною, провідним інспектором Рівненського РВ №1 було здійснено виїзд за адресою проживання засудженого, однак двері квартири ніхто не відчинив, тому було залишено виклик у дверях квартири. 10.05.2022 року було проведено початкові розшукові заходи з встановлення місця знаходження громадянина ОСОБА_5

02.06.2022 року, провідним інспектором Рівненського районного відділу №1 ОСОБА_4 , була проведена телефонна бесіда з гр. ОСОБА_6 , під час якої мама засудженого надала копію витягу наказу №47 від 02.03.2022 року та у письмовому поясненні повідомила про те, що її син призваний до лав Збройних сил України, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу президента від 24 лютого 2022 року 369/2022 і призначений на посаду стрільця 3-го відділення 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти (з оборони об`єкту №63) 2-го стрілецького батальйону (з оборони об`єктів державного значення) (ВОС-100915П), 02 березня 2022 року (а. с. № 40).

06.07.2022 року до Рівненського районного відділу № 1 надійшов витяг з наказу №47 від 02.03.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_5 02.03.2022 року призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 (а. с. № 50-51).

28.11.2023 року надійшло повідомлення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, згідно якого ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у вищевказаній військовій частині з 02.03.2022 року (а. с. № 96).

22.01.2024 року надсилався запит рекомендованим листом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про підтвердження факту проходження військової служби громадянином ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_1 станом на сьогоднішній день (а. с. № 116), однак станом на 25.03.2024 року відповіді не отримано.

25.03.2024 року провідним інспектором Рівненського районного відділу №1 ОСОБА_4 , була проведена телефонна бесіда з громадянином ОСОБА_5 , який повідомив, що продовжує проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (а. с. № 108).

Відповідно до вимоги ДІАП НП України, УІАП ГУНП України в Рівненській області громадянин ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності лише за вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31.01.2022 року.

В судовому засіданні представник пробації клопотання підтримала, просить його задовольнити.

Прокурор не заперечив з приводу задоволення клопотання.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши клопотання, матеріали особової справи, заслухавши пояснення представника пробації, думку прокурора, суд прийшов до висновку, що клопотання обґрунтоване, підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області стосовно ОСОБА_5 , що набрав законної сили 03.03.2022 року, надійшов до Рівненського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненьскій області 19.04.2022 року та був прийнятий до виконання.

06.07.2022 року до Рівненського районного відділу № 1 надійшов витяг з наказу №47 від 02.03.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_5 02.03.2022 року призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 (а. с. № 50-51).

28.11.2023 року надійшло повідомлення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, згідно якого ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у вищевказаній військовій частині з 02.03.2022 року (а. с. № 96).

22.01.2024 року надсилався запит рекомендованим листом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про підтвердження факту проходження військової служби громадянином ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_1 станом на сьогоднішній день (а. с. № 116), однак станом на 25.03.2024 року відповіді не отримано.

25.03.2024 року провідним інспектором Рівненського районного відділу №1 ОСОБА_4 , була проведена телефонна бесіда з громадянином ОСОБА_5 , який повідомив, що продовжує проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (а. с. № 108).

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання.

Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України «Підстави звільнення від відбування покарання» однією з підстав звільнення від відбування покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Судова практика суддів загальної юрисдикції України з питань звільнення від відбування покарання за закінченням строків давності виконання обвинувального вироку є усталеною та судові рішення вносились на користь засуджених, як за ініціативою органів пробації (кримінально-виконавчої інспекції) так і за поданням прокуратури та ініціативою самого суду.

Так, Верховний Суд України на засіданні судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5-324 кс 15, висловився про те, що правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу. З огляду на це, лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом - судом. Адже, відповідно до частини першої статті 389 КК ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухваленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно.(Постанова ВС України від 24 грудня 2015 року № 5-324кс15).

Згідно ч. 4 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Наведений правовий висновок ВС України кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99). Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі « Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєні кримінального злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Відповідно до вимоги ДІАП НП України, УІАП ГУНП України в Рівненській області громадянин ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності лише за вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31.01.2022 року.

Вище викладене свідчить, що для звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ст. 80 КК України, правові перешкоди для такого звільнення відсутні.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків вирішується інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Згідно з частиною 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішується судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законном.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що дане подання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст.152 КВК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Подання - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у виді 120 годин громадських робіт в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку від 31.01.2022 року Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

На ухвалу може бути подана апеляція в Рівненський апеляційний суд протягом 7 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_7