Справа № 308/1264/23
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/228/23, за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , фізична особа-підприємець, з вищою освітою, розлучений, що має на утриманні неповнолітню дитину, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 01 (один) рік не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2022 на речові докази.

Речові докази: автомобіль марки «Audi» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на відповідальному зберіганні ОСОБА_6 залишено в його володінні; автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Центрі забезпечення ГУ НП в Закарпатській області - повернуто власнику або іншій уповноваженій особі; автомобіль марки «Mercedes-benz» моделі «Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що знаходиться на відповідальному зберіганні ОСОБА_9 ,- залишено в його володінні; оптичний диск DVD+R марки hp, розміром 4.7 Gb Data 16x 120 min Video №YJO4O511, з трьома відео файлами залишено при матеріалах кримінального провадження.

-2-

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз: в сумі 1372,96 грн (висновок експерта № СЕ-19/107-22/982-ІТ від 23.02.2022); 1372,96 грн (висновок експерта № СЕ-19/107-22/983-ІТ від 28.02.2022); 1372,96 грн (висновок експерта № СЕ-19/107-22/984-ІТ від 04.03.2022); 5491,84 грн (висновок експерта № СЕ-19/107-22/980-ІТ від 14.03.2022); 1585,78 грн (висновок експерта № ЕД-19/107-22/985-АВ від 20.07.2022); 1585,78 грн ( висновок експерта № ЕД-19/107-22/987-АВ від 22.07.2022); 1585,78 грн (висновок експерта № ЕД-19/107-22/986-АВ від 20.07.2022).

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 28.01.2022 об 11 год, керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «AUDI» моделі «A6» реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони м. Мукачева у напрямку м. Ужгорода, проїхавши дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 797» + 224 м, що поблизу населеного пункту с. Глибоке, Ужгородського району Закарпатської області, де дорожній рух регулюється дорожньою горизонтальною розміткою та дорожніми заборонними знаками 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.» із зоною дії протяжністю два кілометри відповідно до таблички до дорожніх знаків 7.2.1., рухаючись по лівій основній смузі руху свого напрямку із більшою за допустиму швидкістю на даній ділянці дороги, маючи намір виконати маневр випередження того, що рухався попереду нього у його смузі руху, з меншою за його швидкість руху невстановленого транспортного засобу, діючи у супереч вимог п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «узбіччя», пп. б), д) п. 2.3., п. п. б) п. 9.2., п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 12.3. та п. п. б п. 12.9. «Правил дорожнього руху України», будучи самовпевненим, розраховуючи на свої водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перед зміною напрямку свого руху-перестроюванням праворуч з основної на додаткову смугу руху, по якій напрямок руху визначено в бік населеного пункту с. Глибоке та яка на той час була вкрита незначним шаром забрудненого снігу, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав безпечну швидкість не більше 50 км/год, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, виїхав на додаткову смугу руху та збільшуючи свою швидкість руху почав виконувати випередження зазначеного вище невстановленого автомобіля, що призвело до втрати у водія ОСОБА_6 контролю безпечного керування транспортним засобом та його руху, який з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходів для негайного зменшення своєї швидкості, а навпаки збільшив її, у результаті чого у боковому заносі проїхавши перехрестя головної дороги з другорядною, що справа по ходу його руху, яка веде в бік населеного пункту с. Глибоке, з`їхав на праве по ходу свого руху ґрунтово-щебеневе узбіччя, та при проїзді рову, що на узбіччі, виїхав на проїзну частину дороги своєї смуги руху з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 . Після вказаного зіткнення автомобіль марки «AUDI» моделі «A6» реєстраційний номер НОМЕР_4 по інерції у некерованому стані відкинуло далі по ходу його руху, де відбулося зіткнення з другим автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 , який у той час рухався позаду та в попутному напрямку з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043».

-3-

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «MERCEDES-ВENZ» моделі «Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому п`ятої зап`ястної кістки правої кисті, які виникли від дії твердих тупих предметів по механізму удару, можливо їх виникнення у водія при ударянні об внутрішнє обладнання салону мікроавтобуса, при ДТП, що мала місце 28.01.2022 та які згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Окрім того, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла у вигляді саден та крововиливів в м`які тканини, переломів кісток тазу, лівої стегнової, правої великогомілкової, лівої променевої та ліктьової кісток, чисельних переломів ребер зліва та справа, забоїв тканини легень та серця з розривом передньої стінки його лівого шлуночка, що і призвело до настання смерті ОСОБА_11 . Тобто, вказана травма знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 та відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 за № 6, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням смерті ОСОБА_10 вбачається причинний зв`язок.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 12.3. та пп. б п. 12.9. «Правил дорожнього руху України», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та отриманням ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою його смерть, а також п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», « дорожня обстановка» та «узбіччя», п.п. б), д) п. 2.3., п.п. б) п. 9.2. «Правил дорожнього руху України», які сприяли порушенню вищевказаних Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а також міру призначеного йому основного покарання, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченому додаткового покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також необґрунтованого визначення тривалості іспитового строку при застосуванні ст. 75 КК України. Просить вирок суду від 07.03.2023 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 03 (три) роки та покласти на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки. В решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання в мінімальному розмірі, суд першої інстанції, не врахував обставин вчинення кримінального правопорушення, а також наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 та отримання потерпілим ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок грубого порушення обвинуваченим ряду вимог Правил дорожнього руху України. Також з урахуванням цих обставин прокурор вважає, що визначений судом ОСОБА_6 іспитовий строк, тривалістю 01 (один) рік є недостатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

-4-

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілих, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника-адвоката, на заперечення доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`яснені при цьому прав ОСОБА_6 , судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України порушені не були, а тому апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевіряються.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також безпідставного встановлення іспитового строку в мінімальному розмірі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, має постійне місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні,

-5-

займається благодійною волонтерською діяльністю, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, врахував щире каяття, активне сприяння у розкриття злочину та добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяної кримінальним правопорушення шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, а також врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, суд вважав можливим застосувати положення ст. 75 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 при призначенні покарання положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.

Однак, колегія суддів вважає, що тривалість іспитового строку 01 (один) рік, встановлена судом першої інстанції, не відповідає в повній мірі меті його застосування враховуючи обставини кримінального провадження в їх сукупності та особу обвинуваченого, який допустив грубі порушення правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Разом з тим, враховуючи наведене, апеляційний суд не погоджується з вимогами апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо необхідності встановлення обвинуваченому іспитового строку в максимальному розмірі, оскільки жодних доводів з цього приводу апеляційна скарга прокурора не містить.

Крім того, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в мінімальному розмірі, з огляду на таке.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

-6-

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України призначено без урахування усіх обставин кримінального провадження та його особи, отже вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, є незаконним, а тому, у цій частині підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог закону, судам при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, необхідно суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції залишив поза увагою та не проаналізував характер й обсяг допущених обвинуваченим ОСОБА_6 грубих порушень Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також непоправні наслідки у виді смерті потерпілого та посягнуло на найвищу соціальну цінність в державі життя людини. Безвідповідальні дії обвинуваченого, які виразилися у тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перед зміною напрямку свого руху-перестроюванням праворуч з основної на додаткову смугу руху, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав безпечну швидкість не більше 50 км/год, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, виїхав на додаткову смугу руху та збільшуючи свою швидкість руху почав виконувати маневр випередження, що призвело до втрати контролю безпечного керування транспортним засобом та його руху, який з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходів для негайного зменшення своєї швидкості, а навпаки збільшив її, у результаті чого у боковому заносі проїхавши

-7-

перехрестя головної дороги з другорядною, з`їхав на праве по ходу свого руху ґрунтово-щебеневе узбіччя, та при проїзді рову, що на узбіччі, виїхав на проїзну частину дороги своєї смуги руху з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043», а після чого по інерції з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «Sprinter».

Між тим, вказані обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети. А сукупність цих обставин свідчить про те, що визначений судом ОСОБА_6 розмір додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

При цьому колегія суддів констатує, що ОСОБА_6 за встановлених судом обставин був учасником дорожнього руху. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» чітко передбачені обов`язки учасника дорожнього руху, серед яких є також і обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Отже обов`язок учасника дорожнього руху, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_6 , знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України чітко визначений у національному законодавстві.

Апеляційний суд вважає, що допущені ОСОБА_6 порушення пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарних правил безпеки, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я учасників дорожнього руху. У результаті злочинної недбалості ОСОБА_6 , який є водієм, настала смерть потерпілого ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначені за таких обставин ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік, судом не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення в цій частині нового вироку.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з вимогами апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо необхідності призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в максимальному розмірі, оскільки жодних доводів з цього приводу апеляційна скарга прокурора не містить.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо його особи: позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, неповнолітню дитину на утриманні, відсутність претензій з боку потерпілих, зайняття волонтерською та благодійною діяльністю. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування заподіяної кримінальним правопорушення шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, звільнивши його від відбування призначеного основного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, і що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення.

-8-

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2023 щодо ОСОБА_12 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 02 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 02 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2023 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Судді