Справа № 751/5734/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/590/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 липня 2024 року включно, розмір застави у сумі 214 720 грн та перелік обов`язків, покладених ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.11.2023, залишено без змін.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, може переховуватися від суду, є учасником організованої групи, може незаконно впливати на обвинувачених у кримінальному провадженні, вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а його неявка в судові засідання, призначені на 09.05.2023 та 18.05.2023 без поважних причин вказує на недотримання ним процесуальних обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.11.2022 та свідчить про наявність ризиків переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризик незаконного впливу на свідків втратив свою актуальність через допит єдиного свідка, та визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вказує, що всупереч ч. ч. 1,2 ст. 331, п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою містить лише посилання на наявність ризиків, проте в ньому відсутній виклад обставин та посилання на відповідні матеріали, що підтверджують наявність цих обставин. Наголошує, що прокурором не було доведено у судовому засіданні, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наполягав на залишенні ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, позицію обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 02.02.2021, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави на цей час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись у кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості,

Водночас, на переконання колегії суддів, місцевий суд, у відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, вчинених у складі організованої групи, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду; за обвинувальним актом обвинувачений є учасником організованої групи, яка є структурним підрозділом злочинної організації, діяльність злочинної організації носила масштабний характер і поширювала цю діяльність на Чернігівську, Сумську та Київську області, тобто носила міжрегіональний характер, те, що не всі учасники злочинної організації були виявлені та затримані, обвинувачений ніде офіційно не працевлаштований і не має законного джерела доходу, а тому може незаконно впливати на обвинувачених у кримінальному провадженні, вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а його нез`явлення в судові засідання, призначені на 09.05.2023 та 18.05.2023, без поважних причин вказує на недотримання ним процесуальних обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.11.2022 та свідчить про наявність ризиків переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, тому дійшов обґрунтованого висновку про обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави, що буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Також місцевий суд, у відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взяв до уваги тяжкість злочину, вчиненого ОСОБА_8 , зменшення ризиків, зокрема, ризик незаконного впливу на свідків втратив свою актуальність через допит єдиного свідка, а також установлені обставини справи, та обґрунтовано визнав за можливе обрати стосовно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави, з покладенням обов`язків відповідно до ст.194 КПК України.

Доводи захисту щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом в скарзі не наведено.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст. 177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину, стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Враховуючи вищевикладене, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу, є виправданою.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також характеру інкримінованого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 липня 2024 року включно, з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4