06 березня 2024 року м. Запоріжжя
В обґрунтування клопотання зазначив, що вилучені під час обшуку речі не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, і потреба в їх подальшому арешті відпала.
В судовому адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити. ОСОБА_3 зазначила, що слідчим під час обшуку були вилучені належні їй мобільний телефон Iphone 15 Pro Max та ноутбук HP Pavilion Laptop. Зазначені речі здобуті нею в законний спосіб та не містять відомостей, що можуть бути використані в якості доказів у кримінальному проваджені. Під час обшуку вона повідомила паролі від зазначених пристроїв для того щоб слідчий якнайшвидше оглянув їх та пересвідчився у їх непричетності до кримінального правопорушення. Подальше застосування арешту на належні їй речі, які вона використовує в професійній діяльності, може призвести до втрати нею роботи. Слідчим надано їй можливість скопіювати інформацію, яка використовується у своїй професійній діяльності, проте відтворити цю інформацію на інших пристроях виявилося неможливим через обмеження програмного забезпечення.
Слідчий в судове засідання не з`явився.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання, дослідивши надані слідчим матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КУпАП).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Власником майна та їх представником не доведено існування обставини, що свідчили би про відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту майна.
З огляду на викладене, клопотання про скасування арешту є необґрунтованим та задоволенню не підлягає
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 174, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення слідчим суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 11.03.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1