Справа № 308/3613/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної - ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000031 від 11.01.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , не одруженої, раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_6 , за погодженням з процесуальним керівником - заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000031 від 11.01.2024 року, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо підозрюваної ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000031 від 11.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст.190 КК України та за підозрою ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до рішення ІХ сесії IV скликання Тячівської районної ради від 17.12.2003 та розпорядження голови Тячівської районної ради від 16.01.2007 №8 перебуває на посаді начальника відділу управління майном району Тячівської районної ради.

Положенням про відділ управління майном району Тячівської районної ради, яке затверджене розпорядженням голови Тячівської районної ради від 07.11.2022 №26, визначено функціональні обов`язки начальника відділу управління майном району Тячівської районної ради, відповідно до яких, начальник відділу:

- здійснює керівництво діяльністю відділу, несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань, визначає ступінь відповідальності спеціалістів відділу;

- розподіляє функціональні обов`язки між спеціалістами відділу;

- видає в межах своєї компетенції накази, організовує та контролює їх виконання.

Відповідно до рішень другої сесії IV скликання Тячівської районної ради «Про ліквідацію районного комбінату побутового обслуговування населення» від 18.07.2022 №16 та шостої сесії V скликання Тячівської районної ради «Про ліквідацію комунальних підприємств, які не здійснюють фінансово-господарську діяльність» від 27.04.2007 №138 прийнято рішення про ліквідацію Тячівського районного комбінату побутового населення.

Розпорядженням голови Тячівської районної ради від 24.06.2016 №40 призначено ліквідаційну комісію Тячівського районного комбінату побутового населення у складі: голови комісії - ОСОБА_4 та членів комісії - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з питань банкрутства, від 18.10.2018 №2597-VIII, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

Тобто ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника відділу управління майном району Тячівської районної ради та являючись головою ліквідаційної комісії Тячівського районного комбінату побутового населення, виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції і згідно п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Так, ОСОБА_4 перебуваючи на посаді начальника відділу управління майном району Тячівської районної ради та являючись головою ліквідаційної комісії Тячівського районного комбінату побутового населення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, шляхом службового підроблення, тобто внесення завідомо неправдивих відомостей про працевлаштування у минулому до трудових книжок громадян, які заздалегідь не мали необхідного страхового стажу та права на пенсію за віком, вчинила умисний злочин у сфері службової діяльності, при наступних обставинах.

Так, в червні 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи у службовому кабінеті начальника відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління ПФУ в Закарпатській області ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , отримала від останньої протиправну вказівку внести до трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , завідомо неправдиві відомості про те, що останній в період з 05.02.1993 по 02.11.1998 був працевлаштований робочим у ремонтній майстерні у Тячівському районному комбінаті побутового обслуговування населення, незважаючи на те, що останній не працював на вказаному підприємстві та за нього не сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не мав права на пенсію за віком.

ОСОБА_4 в свою чергу погодилась виконати протиправну вказівку ОСОБА_10 та забрала в останньої документи на ім`я ОСОБА_11 для подальшого внесення до них неправдивих відомостей.

В подальшому, ОСОБА_4 , виконуючи злочинну вказівку ОСОБА_10 , в червні 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у своєму службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, власноручно внесла до трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 завідомо неправдиві відомості про те, що останній в період з 05.02.1993 по 02.11.1998 був працевлаштований робочим у ремонтній майстерні у Тячівському районному комбінаті побутового обслуговування, поставила відтиск печатки підприємства, надавши у такий спосіб їй статусу офіційного документу, складеного відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, хоча достовірно знала, що останній не працював на вказаному підприємстві та за нього не сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не мав права на пенсію за віком та передала ОСОБА_10 для подальшого використання при призначенні ОСОБА_11 пенсії за віком без законних на те підстав.

23.02.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у інкримінованому їй злочині, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_4 усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення цього злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення притягнення до відповідальності за вчинення правопорушення, в якому вона обґрунтовано підозрюється. Також підозрювана ОСОБА_4 , усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину, може незаконно впливати на осіб, які допитані в якості свідків по даному кримінальному провадженні.

З метою запобігання вчинити підозрюваною ОСОБА_4 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання їй запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на неї процесуальних обов`язків, що зможе запобігти вищеописаним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваної, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної, у зв`язку з чим, заступник начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП просить слідчого суддю клопотання задовольнити.

Позиція сторони обвинувачення в суді

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив обрати відносно підозрюваної ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на неї відповідні обов`язки.

Позиція сторони захисту в суді

Захисник підозрюваної у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, однак вказав на відсутність ризиків.

Підозрювана у судовому засіданні погодилася з доводами захисника.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність задовольнити клопотання, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Обґрунтованість підозри у вчиненні наведеного кримінального правопорушення доведена слідчим.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд

Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких належать, зокрема, і запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження. Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.

При вирішенні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо підозрюваної ОСОБА_4 , слід враховувати вимоги статей 177, 178 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків застосування запобіжних заходів.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя , виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання , оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.

Слідчий суддя, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання .

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366 КК України за наведених у повідомленні про підозру обставин, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою слід розуміти існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Виходячи з наявних матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_4 , кваліфікованого за ч. 1 ст. 366 КК України злочину , які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, ОСОБА_4 могла вчинити інкриміноване їй кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали.

Слідчий суддя зазначає, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до положень ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваної, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрювана, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваної, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваної.

Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, слідчий послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому слідчому судді належить оцінити наявність кожного з них.

Щодо існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду

Так, на переконання слідчого судді, ймовірна можливість переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, передбачає, зокрема, покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 . Так, санкція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для підозрюваної наслідків переховування у вигляді її покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором її винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Слідчий суддя вважає, що небезпека переховування підозрюваної здається явно переконливою.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинувачених у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду наразі залишається.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду є актуальним, продовжує існувати.

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 належить до не тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дана обставина, може спонукати підозрювану до переховування від органу досудового розслідування та суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу підозрюваної ОСОБА_4 на свідків, слідчий суддя враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Слідчий суддя вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрювану як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваній та не мають безпосереднього зв`язку із її особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процессуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Оскільки наразі триває досудове розслідування, відповідно, свідки сторони обвинувачення судом не допитані.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків , які не допитані продовжує існувати.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання , слідчий суддя враховує надані сторонами кримінального провадження докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке їй загрожує, у разі визнання її винною та наявність ризиків .

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 366 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останньої у вчиненні кримінального правопорушення за викладених в клопотанні обставин. Дане кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії не тяжких злочинів.

Прокурором та слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_4 про підозру, копія якої їй вручена.

Дослідивши матеріали судового провадження, приєднані прокурором до клопотання докази, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_4 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, враховує також тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 366 КК України, дані про особу ОСОБА_4 , а відтак вказані фактори у своїй сукупності підтверджують наявність ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду та ризику незаконного впливу на свідків.

Враховуючи зазначене, приходжу до висновку, що з метою попередження можливості переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, ризику незаконного впливу на свідків, клопотання слід задовольнити, обрати відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який забезпечить дотримання підозрюваною процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді та у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покласти на неї певні обов`язки.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 179, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000031 від 11.01.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , не одруженої, раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України ? запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, зокрема:

- прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого та прокурора;

- утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні; Обов`язки визначенні даною ухвалою суду, покласти на підозрювану ОСОБА_4 , згідно ст.194 КПК України на строк не більше двох місяців, а саме до 15.04.2024.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення. Вручити підозрюваній ОСОБА_4 під розпис копію даної ухвали. Попередити підозрювану ОСОБА_4 , що в разі невиконання нею покладених, згідно ухвали слідчого судді обов`язків, до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04.03.2024 року о 14 годині 18 хвилині.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1