Справа № 212/3581/18
У Х В А Л А

про запобіжний захід

27 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002782 від 02.10.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченому під вартою, оскільки на теперішній час не зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, що існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати розгляду справи, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також продовжити злочинну діяльність, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора, обвинувачений просив змінити запобіжний захід тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки він має цивільну дружину, місце проживання та роботу, але не може надати відповідні підтвердження у зв`язку з відсутністю паспорта.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст.177 КПК України).

Обговорюючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, так згідно п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

ОСОБА_4 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків та потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 проживає з співмешканкою без реєстрації у Черкаській області, дітей не має, не працює, проте суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винним, обставини пред`явленого обвинувачення, а також тривале переховування обвинуваченого від суду переконливо свідчать про те, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості перебування обвинуваченого під вартою суду не надано.

Обвинувачений ОСОБА_4 з травня 2018 року в судові засідання за викликами не з`являвся, у зв`язку з чим судом неодноразово оголошувався примусовий привід обвинуваченого, після чого ОСОБА_4 було оголошено у розшук з наданням дозволу на його затримання.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вказує, що прокурором доведена наявність обвинувачення вчинення ним кримінальних правопорушень за ознаками ч. 3 ст. 189, ч.1 ст.263 КК України, наявність достатніх даних, що існують ризики переховування обвинуваченим від органів досудового слідства та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на свідків та потерпілих, та про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з урахуванням особи ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, який раніше не судимий, переховувався від суду, не має постійного місця перебування, міцних соціальних зв`язків, суд вважає необхідним продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких належних та допустимих доводів на підтвердження неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою або на підтвердження наявності родини чи місця постійного проживання, суду не надано.

За вказаних обставин, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати і не зменшились, а продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, оскільки наявний високий ступень ризику ухилення та переховування обвинуваченого від суду, ризику впливу на свідків та потерпілого, можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, а тому суд вважає, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.

З урахуванням стадії судового розгляду кримінального провадження, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню на строк 60 днів.

Відповідно до ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 181, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 25 серпня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні заставу у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120,00 гривень (сто двадцять одна тисяча сто двадцять гривень 00 копійок).

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на відповідний депозитний рахунок суду.

У разі внесення розміру застави на відповідний рахунок суду, вважати, що до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід застава та на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на неї наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до суду у визначений час;

- не відлучатися з населеного пункту в якому він зареєстрований чи проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місце роботи.

В разі невиконання обвинуваченим покладених обов`язків, наступають наслідки передбачені КПК України.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення. Особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1