КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1470/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004361 від 28.12.2023 та накладено арешт в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004361 від 28.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на нерухоме майно, а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 ), із встановленням заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 рокута її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004361 від 28.12.2023 та накласти арешт у кримінальному провадженні № 0004361 від 28.12.2023 на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , із встановленням заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що він не погоджується із оскаржуваною ухвалою слідчого судді, у частині заборони користування вказаним нерухомим майном, оскільки рішення у цій частині є необґрунтованим, надмірно формалізованим і таким, що істотно обмежує його конституційні права.

Апелянт вказує на те, що слідчим суддею не наведено жодного аргументованого мотиву необхідності позбавлення його права на користування майном із зазначенням того, від яких конкретно ризиків позбавлення такого права забезпечить інтереси слідства.

Ухвала слідчого судді у цій частині є формальною, необгрунтованою та фактично такою, яка дублює текст клопотання прокурора. Своїх висновків, які би виправдовували застосування такого обмеження, слідчий суддя не навів.

Апелянт звертає увагу на те, що заборона користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , із урахуванням того, що іншого власного майна він немає, безумовно покладає на нього надмірний індивідуальний тягар та як наслідок порушує його право на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Будучи жертвою можливої шахрайської оборудки, слідчий суддя позбавив його права користування своїм майном та в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, завдав йому необгрунтованих обмежень.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що він був присутнім у судовому засіданні 01.01.2024 - у день ухвалення рішення, слідчим суддею було проголошено лише сутність прийнятого рішення - накладення арешту на нерухоме майно. Він не заперечував щодо накладення арешту на вказане майно, усвідомлюючи по суті те, що став жертвою шахрайської оборудки, у зв`язку із чим не мав наміру оскаржувати накладений слідчим суддею арешт.

Між тим, одержавши 10.01.2024 року повний текст ухвали слідчого судді від 01.01.2024, та згодом ознайомившись із його мотивувальною та резолютивною частинами, він усвідомив, що ухвалою слідчого судді фактично було накладено арешт на житлову квартиру із забороною користування нею. Рішення слідчого судді у цій частині для нього є неочікуваним, та таким, що ставить його у вкрай скрутне становище, оскільки на придбання вказаного житла він витратив майже всі кошти, які заощаджував протягом свого життя та розраховував на те, що буде проживати у вказаній квартирі.

В судове засідання прокурор та власник майна не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, разом з цим 15.02.2024 прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 надіслав клопотання, у якому просив проводити апеляційний розгляд за його відсутності, від власника майна не надходило клопотань про відкладення, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у відсутності прокурора та власника майна, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405та ст. 422 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК Україниапеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК Українипропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що 01.01.2024 в судовому засіданні було проголошено лише резолютивну частину ухвали, проте 10.01.2024, ознайомившись з повним текстом ухвали, апелянт усвідомив, що ухвалою слідчого судді фактично було накладено арешт на житлову квартиру із забороною користування нею, а тому вирішив оскаржити ухвалу, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження за № 0004361 від 28.12.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява про вчинене кримінальне правопорушення від заступника керівника апарату - начальника юридичного відділу Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_9 з приводу того, що 15.12.2023 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, в умовах дії воєнного стану, невстановлені особи шахрайським шляхом здійснили перереєстрацію службового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває на балансі територіальної громади міста Києва в Оболонському районі, чим завдали матеріального збитку. Під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню та аналізу матеріалів кримінального провадження, встановлено ряд обставин, які потребують детальної перевірки та які можуть вплинути на хід здійснення досудового розслідування. Так, на виконання доручення Київського міського голови ОСОБА_10 № 7838 від 15.03.2023, актом № 44 від 17.03.2023 Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було передано 7 квартир під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування населення Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації. Серед вказаних квартир була наявна квартира АДРЕСА_2 . В подальшому відповідно до витягу з розпорядження № 171 від 29.03.2023 Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації було затверджено рішення адміністрації комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» та надано робітникові з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями обслуговуючої дільниці № 503 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» ОСОБА_11 на сім`ю з двох осіб службової окремої однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . 10.04.2023 головою Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_12 видано ордер № 015093 на право зайняття службового жилого приміщення, а саме квартира АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 . Разом з тим встановлено, що 01.12.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , було зареєстровано за ОСОБА_14 , на підставі свідоцтва про право власності серії та номер: НОМЕР_2 , видане 29.11.2012 нібито Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В подальшому 15.12.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , було зареєстровано за ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер: 1428, укладеного 15.12.2023 між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 35.3 кв. метрів належить на праві приватної власності громадянину на ім`я ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

28.12.2023 квартиру АДРЕСА_2 постановою слідчого визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

28.12.2023 прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004361 від 28.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що в ході досудового розслідування встановлено ризики того, що з нерухомим майном можуть вчинятися дії щодо його подальшого незаконного використання та надання дозволів на проникнення третім особам. Враховуючи, що вищевказане нерухоме майно, може бути незаконно використане на користь інших осіб, з урахуванням того, що у разі незастосування даного заходу забезпечення, майно може бути втрачене, пошкоджене.

Ураховуючи зазначене, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 , з метою запобігання продовження вчинення кримінального правопорушення, незаконного користування, розпорядження, відчуження такого нерухомого майна. Тільки запобігши реальній загрозі протиправного впливу (відчуження, знищення) на вказане нерухоме майно шляхом накладення арешту можливо досягти мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також настанню будь-яких негативних наслідків.

01.01.2024 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004361 від 28.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на нерухоме майно, а саме наквартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 ), із встановленням заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим майном.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0004361 від 28.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов обґрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти на нього арешт, зокрема шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим майном.

З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 10 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. При цьому постановою слідчого від 28.12.2023 року вказана квартира визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні /а.с. 61-62/.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Крім того, ст. 100 КПК Українивизначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта, що слідчим суддею не наведено жодного аргументованого мотиву необхідності позбавлення його права на користування майном із зазначенням того, від яких конкретно ризиків позбавлення такого права забезпечить інтереси слідства, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, або ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи, що кримінальне провадження розслідується за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме шахрайським способом заволодіння правом власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про накладення арешту на дану квартиру із встановленням заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим майном. Як вбачається з матеріалів клопотання, що 15.12.2023 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, в умовах дії воєнного стану, невстановлені особи шахрайським шляхом здійснили перереєстрацію службового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває на балансі територіальної громади міста Києва в Оболонському районі.

Відповідно до ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Однак доказів того, що ОСОБА_6 , проживав в даній квартирі, до апеляційної скарги не долучено, а також такі дані відсутні в матеріалах клопотання.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та, зокрема, користування вказаним нерухомим майном.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4