Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2250/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2024,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти в загальній сумі 5500 доларів США та 280 євро, банківські картки, а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , ноутбук SN k2303n0014596 із картою пам`яті об`ємом 128 GB, папку із документами стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: міжнародні свідоцтва, протоколи магнітно-резонансного дослідження, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тимчасово, до скасування і встановленому КПК України порядку, позбавлено власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатись та використовувати вищевказане майно.

В своїй апеляційній скарзі представник-адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді про арешт майна та постановити нову ухвалу якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_8 . Вважає ухвалу слідчого такою, що винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для п праві, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважає доведеними, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що слідчий суддя неправомірно, в порушення вимог ст.173 КПК України задовольнив клопотання сторони обвинувачення про арешт майна ОСОБА_8 . Звертає увагу суду на тому, що в ухвалі слідчого судді взагалі не вказані підстави, відповідно до ст.170 КПК України, за яких було накладено арешт на майно ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

У відповідності до матеріалів судового провадження №295/2250/24, в провадженні слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000002 від 08.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Згідно клопотання слідчого, в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню встановлено, що до Житомирської окружної прокуратури надійшли матеріали від УСБУ в Житомирській області про те, що громадянин України ОСОБА_10 із залученням інших осіб на території м. Житомира з корисливих мотивів організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

За даним фактом 08.01.2024 внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження №0000002 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

За змістом клопотання слідчого про накладення арешту на мйано убачається, що в ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню надійшло ініціативне повідомлення зі Служби безпеки України в Житомирській області з інформацією про те, що в ході проведення оперативно- розшукових заходів було встановлено, що на території м. Житомира діє група осіб, які запровадили протиправний механізм з організації незаконною переправлення осіб через державний кордон України, а також сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод. За оперативною інформацією, організатором вчинення даного кримінального правопорушення є гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Саме він здійснюється пошук осіб призовного віку, які мають бажання виїхати за межі України всупереч діючих заборон, після чого через невстановлених на даний час представників одного з благодійних фондів, зареєстрованих в Житомирській області, він подає в Житомирську ВЦА документи, в які до складу водіїв транспортних засобів включає попередньо підшуканих людей. До вчинення даного кримінального правопорушення ним було залучено іншого фігуранта вчинення даного кримінального правопорушення, який своїми порадами вказівками допомагає у виготовленні необхідних документів, що в подальшому дають змогу у безперешкодному перетині державного кордону, за що отримують грошову винагороду в розмірі 5500 доларів США з кожного, так званого, замовника. Як встановлено в ході приведення оперетивно-розшукових заходів, одним із замовників вищевказаних послуг по виготовленню необхідних для виїзду документів є гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

10.02.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 . було виявлено та вилучено наступне майно: грошові кошти в загальній сумі 5 500 доларів США та 280 євро, які поміщені до спецпакету № INZ 1009214; банківські картки, а саме № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , №444! НОМЕР_4 , які поміщені до спецпакету № WAR 1014181; ноутбук SN k2303n0014596 із картою пам`яті об`ємом 128 GB, яке поміщено до спецпакета № WAR 1014181, папку із документами стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме міжнародні свідоцтва, протоколи магнітно-резонансною дослідження, які поміщені до спецпакету № НОМЕР_5 та яке належить ОСОБА_8 , контактний номер телефону НОМЕР_6 .

12.02.2024 вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 . Грошові кошти на інше майно визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

12.02.2024 старший слідчий СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира з відповідним клопотанням про арешт майна у вище зазначеному кримінальному провадженні. За результатами розгляду вище зазначеного клопотання прокурора, слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

Як встановлено апеляційним судом за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, клопотання про арешт вищезазначеного майна не відповідає вимогам ст.171 КПК України, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Так, формально посилаючись у клопотанні, про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту, слідчий, а в подальшому прокурор повинні були зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних (переконливих) доказів того, що вилучене майно, належне ОСОБА_8 , є носіями відомостей та інформації, які об`єктивно стосується обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в матеріалах провадження не міститься.

Не приведені такі докази і в клопотанні слідчого, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.

Так, з аналізу змісту матеріалів, долучених до клопотання прокурора вбачається, що до зазначеного процесуального документа, окрім витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №0000002 від 08.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України; ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2024 про надання дозволу на обшук за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколу обшуку від 10.02.2024 за цією адресою; постанови про визнання предметів речовими доказами від 12.02.2024, не долучено жодного доказу на підтвердження доводів клопотання слідчого відносно процесуальної необхідності накладання арешту на майно ОСОБА_8 .

Апеляційний суд зважає на те, що в клопотанні слідчого про арешт майна взагалі відсутнє будь-яке зазначення про докази, які б підтверджували об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, оскільки з наданих письмових доказів, не зрозуміло, яке відношення ОСОБА_8 та його майно має до обставин з приводу яких порушено вище зазначене кримінальне провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурором також не було надано доказів на підтвердження обґрунтованості накладення арешту на майно, не надано будь-яких доказів щодо факту причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України, як і не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи - ОСОБА_8 , про який йдеться в клопотанні.

В свою чергу, розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя мав би ретельно перевірити чи слідчий та прокурор, зібрали вагомі докази, які дають право на втручання у права відповідного власника володіти своїм майном, а саме арештовувати майно з метою забезпечення кримінального провадження. Однак, формально пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя у судовому рішенні, окрім наведення змісту процесуальних норм КПК України не зазначив, яких висновків він дійшов за результатами розгляду клопотання і не навів мотиви на обґрунтування такого рішення.

За встановлених обставин, з урахуванням доводів та доказів сторони захисту, доводи клопотання слідчого свідчать про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна в цій частині, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Жодні твердження апеляційної скарги прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не спростовано.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

При цьому, згідно ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі вилучене майно.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника третьої особи - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2024, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти в загальній сумі 5500 доларів США та 280 євро, банківські картки, а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , ноутбук SN k2303n0014596 із картою пам`яті об`ємом 128 GB, папку із документами стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: міжнародні свідоцтва, протоколи магнітно-резонансного дослідження, які належать ОСОБА_8 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про накладення арешту на грошові кошти в загальній сумі 5500 доларів США та 280 євро, банківські картки, а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , ноутбук SN k2303n0014596 із картою пам`яті об`ємом 128 GB, папку із документами стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: міжнародні свідоцтва, протоколи магнітно-резонансного дослідження, які належать ОСОБА_8 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :