КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12.12.2023 задоволено частково клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, вилучене 14.11.2023 під час проведення особистого обшуку затриманого у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , а саме: 2 000 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США); 12 590 гривень (19 купюр номіналом 500 гривень НБУ, 15 купюр номіналом 200 гривень НБУ, 1 купюра номіналом 50 гривень НБУ, 2 купюри номіналом 20 гривень НБУ); 50 Євро (1 купюра номіналом 50 Євро).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

___________________________________________________________________________

Справа 752/23848/23 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/206/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

08.02.2024 від представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначав, що слідчий суддя залишив поза увагою відсутність у клопотанні відомостей про те, що вилучені грошові кошти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як дока факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти є його власними заощадженнями, не мають жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження.

На переконання захисника, виходячи із встановленої КПК мети проведення обшуку, КПК надає право органу досудового розслідування тимчасово вилучати лише те майно, яке має доказове значення з подальшим накладенням арешту на нього з метою збереження як речових доказів, проте не передбачає право тимчасово вилучати майно з подальшим його арештом із метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, як зазначив апелянт, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту з метою забезпечення конфіскації, на грошові кошти, які тимчасово вилучались під час обшуку як речові докази, дійшов помилкового висновку про можливість накладення арешту за таких обставин.

Прокурор, власник майна ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001253 від 31.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно даних клопотання, відповідно до доручення заступника начальника відділу Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_10 слідчим ОСОБА_11 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000825 від 08.08.2023 за фактом протиправної діяльності посадових осіб Київського національного університету імені Тараса Шевченка під час проведення публічних закупівель, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

За матеріалами вищевказаного кримінального провадження посадові особи Київського національного університету імені Тараса Шевченка укладали договори на виконання ремонтних робіт із суб`єктами господарської діяльності, а саме з ТОВ «Вітабуд23» та ТОВ «Альбум» у період з 2022-2023 років, в яких роботи не проводились або проводились із завищенням обсягів ремонтних робіт.

Директором ТОВ «Вітабуд23» та ТОВ «Альбум» є ОСОБА_6 , який уклав договори підряду з Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та незважаючи на акти виконаних будівельних робіт згідно договорів підряду, виконав роботи частково або неякісно, що є порушенням складеного кошторису.

У подальшому, при невстановлених слідством обставинах, у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, направлений на пропозицію та надання слідчому ОСОБА_11 , неправомірної вигоди за вчинення останнім в його інтересах дій із використанням влади, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , розуміючи, що слідчий ОСОБА_11 уповноважений здійснювати досудове слідство у кримінальному провадженні №0000825 від 08.08.2023 та має доступ до матеріалів вищевказаного кримінального провадження, діючи умисно, 26.10.2023 о 18 год. 07 хв., зустрівся із слідчим ОСОБА_11 , для отримання ухвал про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні ТОВ «Вітабуд23» та ТОВ «Альбум» та запропонував останньому вирішити питання щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності за грошову винагороду, на що слідчий ОСОБА_11 відповів відмовою.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий ОСОБА_11 , розуміючи зміст пропозиції ОСОБА_6 та намір останнього надати неправомірну вигоду, відмовився від неї та письмово повідомив про пропозицію неправомірної вигоди керівника підрозділу.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на пропозицію та надання слідчому ОСОБА_11 неправомірної вигоди, 10.11.2023 близько 12 год. 16 хв. зателефонував до останнього та запропонував зустрітись.

Того ж дня, приблизно о 12 год. 54 хв., ОСОБА_6 прибув до вулиці Великої Житомирської, 8/14, що у місті Києві, де зустрівся із слідчим ОСОБА_11 . Під час розмови ОСОБА_6 повідомив слідчому ОСОБА_11 відомості, з яких вбачається, що ОСОБА_6 , є директором суб`єктів господарської діяльності, а саме ТОВ «Вітабуд23» та ТОВ «Альбум» та останній укладав договори підряду з Київським національним університетом імені Тараса Шевченка для здійснення ремонтних робіт в укриттях (бомбосховищах) КНУ імені Тараса Шевченка. Крім того, ОСОБА_6 повідомив, що не бажає бути притягнутим до кримінальної відповідальності за спричинення збитків КНУ імені Тараса Шевченка, внаслідок неякісного та/або виконання робіт, відповідно до актів виконаних будівельних робіт згідно вищевказаних договорів підряду.

Разом з цим, ОСОБА_6 продовжуючи вчиняти протиправні дії, направлені на пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, запропонував слідчому ОСОБА_11 неправомірну вигоду в сумі 5 000 доларів США за вчинення останнім в інтересах ОСОБА_6 дій із використанням влади, а саме закриття кримінального провадження №0000825 від 08.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

В подальшому, 14.11.2023 близько о 15 год. 10 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію вищевказаного злочинного умислу, знаходячись у кафе «М`ясторія» за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Володимирська, б. 18/2 діючи умисно, усвідомлюючи злочинність своїх дій, за власною ініціативою добровільно дістав з лівої внутрішньої кишені своєї куртки грошові кошти у сумі 5000 доларів США та самостійно надав їх слідчому слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 у якості неправомірної вигоди за непритягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно даних протоколу затримання від 14.11.2023, цього ж дня ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України за адресою: АДРЕСА_1 . У ході проведення даної слідчої дії проведено особистий обшук ОСОБА_6 , ході якого виявлено та вилучено грошові кошти, а саме: 2 000 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США); 12 590 гривень (19 купюр номіналом 500 гривень НБУ, 15 купюр номіналом 200 гривень НБУ, 1 купюра номіналом 50 гривень НБУ, 2 купюри номіналом 20 гривень НБУ); 50 Євро (1 купюра номіналом 50 Євро).

Постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 майно, вилучене 14.11.2023 під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України, у тому числі грошові коти, а саме: 2 000 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США); 12 590 гривень (19 купюр номіналом 500 гривень НБУ, 15 купюр номіналом 200 гривень НБУ, 1 купюра номіналом 50 гривень НБУ, 2 купюри номіналом 20 гривень НБУ); 50 Євро (1 купюра номіналом 50 Євро), визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001253 від 31.10.2023.

14.11.2023 в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у пропозиції та наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 369 КК України.

15.11.2023 слідчийвідділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 направила до Голосіївський районного суду міста Києва клопотання про арешт майна, за погодженням із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , яке зареєстроване 20.11.2023, в якому просила накласти арешт на майно, із забороною користування, відчуження та розпорядження, а саме:2000 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США); Ключ від авто «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 ; 12590 гривень НБУ (19 купюр номіналом 500 гривень НБУ, 15 купюр номіналом 200 гривень НБУ, 1 купюра номіналом 50 гривень НБУ, 2 купюри номіналом 20 гривень НБУ), 50 Євро ( 1 купюра номіналом 50 Євро); Мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro Max», чорного кольору у чохлі чорного кольору із сім картою, який у подальшому поміщено до спеціального пакету NPU1506586 та опечатано, що вилучено 14.11.2023 під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12.12.2023 задоволено частково клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене 14.11.2023 під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України, а саме: 2 000 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США); 12 590 гривень (19 купюр номіналом 500 гривень НБУ, 15 купюр номіналом 200 гривень НБУ, 1 купюра номіналом 50 гривень НБУ, 2 купюри номіналом 20 гривень НБУ); 50 Євро (1 купюра номіналом 50 Євро).

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 3 ст. 369 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Як убачається із матеріалів судового провадження, грошові кошти, а саме: 2 000 доларів США (20 купюр номіналом 100 доларів США); 12 590 гривень (19 купюр номіналом 500 гривень НБУ, 15 купюр номіналом 200 гривень НБУ, 1 купюра номіналом 50 гривень НБУ, 2 купюри номіналом 20 гривень НБУ); 50 Євро (1 купюра номіналом 50 Євро) вилучено під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України.

При цьому, відомостей про те, що вилучені грошові належать не ОСОБА_6 , а іншій особі, підозрюваний та його захисник в ході обшуку не повідомляли. В ході апеляційного розгляду стороною захисту також не надано відомостей щодо належності вилучених грошових коштів іншій особі.

Як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, вказані обставини у їх сукупності дають підстави для висновку про належність вилучених грошових коштів ОСОБА_6 .

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_6 майно - грошові кошти, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на невідповідність вилучених грошових коштів критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим відсутності підстав для арешту майна, не заслуговують на увагу, оскільки арешт накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тобто наявності правової підстави, передбаченої ч. 5 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що КПК надає право органу досудового розслідування тимчасово вилучати лише те майно, яке має доказове значення з подальшим накладенням арешту на нього з метою збереження як речових доказів, проте не передбачає право тимчасово вилучати майно з подальшим його арештом із метою - забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказані доводи апелянта фактично зведені до оскарження законності проведеного обшуку, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість оцінка законності проведеної слідчої (процесуальної) дії - обшуку, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3