Провадження № 1-кп/185/263/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі в м.Павлоград кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000980 від 18.09.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноармійська Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представників потерпілої адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 -

В С Т А Н О В И В :

18 вересня 2023 року близько о 19.04 годині обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf Variant», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 », виданого 01 листопада 2018 року ТСЦ1144, слідуючи із перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкістю приблизно 60 км/год., рухався по крайній лівій смузі руху проїзної частини вул.Дніпровська, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, в м.Павлограді Дніпропетровської області від м.Дніпра в напрямку м.Донецька.

Рухаючись по зазначеній проїжджій частині, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи вищевказаним автомобілем, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого перед перехрестям з проспектом Шахтобудівників, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2. Правил дорожнього руху, та позначеного по ходу його руху дорожнім знаком 5.38.1. Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід».

У зазначений час попереду вищевказаного автомобіля, по вказаному пішохідному переходу проїзну частину вул.Дніпровської м.Павлограда, у темпі шагу перетинала потерпіла ОСОБА_11 , рухаючись зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля.

У ході подальшого руху обвинувачений ОСОБА_3 , наближаючись по лівій смузі руху до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала потерпіла ОСОБА_11 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість, не зупинився щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним автомобіля на потерпілу ОСОБА_11 . Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_3 втік з місця події.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, в яких вказано:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі»;

п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

п. 12.9: «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення п. 18.1. Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу, потерпілій ОСОБА_11 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті останньої.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19.04 годині на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди від сумісної тупої травми тіла, котра супроводжувалась внутрішньо-черепною травмою, крововиливом м`яких тканини голови у проекції потиличної ділянки по центру, крововиливами під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, набряком речовини головного мозку, переломом 5-го ребра праворуч по середньо-ключичній лінії, переломами ребер праворуч 6, 7, 8, 9 - по передньо-пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, повним переломом тіла 5-го грудного хребця з повним розривом спинного мозку, скупченням темно-червоної рідкої крові у правій плевральній порожнині у кількості 100 мл, масивним крововиливом правої надниркової ділянки, численними розривами діафрагмальної поверхні правої долі печінки, скупченням темно-червоної рідкої крові у черевній порожнини у кількості 180-200 мл, травматичним розривом сечового міхура, численними уламковими переломами кісток тазу праворуч, переломами остистих відростків 6,7-го грудних хребців, переломами остистих відростків 3, 4, 5 - го поперекових хребців, закритими уламковими переломами правої великогомілкової та малогомілкової кісток у проекції верхньої та середньої третини, забійною раною потиличної ділянки, правого плеча, рваними ранами: бічної поверхні тулуба та передньої поверхні правого стегна у верхній третині, зовнішньої поверхні правого стегна, синцями, саднами правої поверхні тулуба, правої нижньої кінцівки, та ускладнилося розвитком травматичного шоку, що й призвело до настання смерті останньої, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень в момент їх спричинення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, суду пояснив, що 18.09.2023 року в темний час доби приблизно о 19.00 год. він їхав з м.Дніпра по вул.Дніпровській м.Павлограда на транспортному засобі марки «Volkswagen», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . За кермом перебував майже добу, втомився, тому, напевно, міг заснути під час руху. З приводу ДТП, він нічого не може пояснити, оскільки потерпілої не бачив, пам`ятає, що на місці наїзду знаходиться велике дерево, він відчув удар, проїхав після деяку відстань, зупинився. Не заперечує, що наїзд на пішохода міг відбутися при в`їзді в м.Павлоград та те, що рухався з перевищенням швидкості в місті. Зазначив, що проїхавши 50-100 м він зупинився, побачив, що фара в його автомобілі була розбита. Він поїхав далі, а не повернувся на місце дорожньо-транспортної пригоди. Цивільний позов, поданий потерпілою визнає частково. На даний час потерпілій відшкодував збитки у розмірі 200 000 грн. в якості компенсації моральної шкоди та 32448 грн. в якості компенсації матеріальної шкоди. В скоєному щиро кається, просить суворо його не наказувати та не позбавляти його волі. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що йому інкримінується.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду повідомила, що потерпіла ОСОБА_11 доводиться їй рідною сестрою. Вона разом з сестрою та батьками проживали в одній квартирі. З приводу подій зазначила, що 18.09.2023 року о 18.30 годині її сестра пішла з дому, щоб вигуляти собаку до парку «Першого травня». Приблизно о 20.00 год. вона почала хвилюватися за сестру, оскільки було вже темно, а вона не брала слухавки. Потім, вона пішла на її пошуки, по дорозі знайома жінка повідомила, що на вул.Дніпровській вона бачила їх собаку. Вона побігла та на повороті на проспект Шахтобудівників побачила ДТП. Сестра лежала мертвою на проїзній частині, біля неї були розкидані речі та залишки транспортного засобу, що здійснив наїзд. Поліцейські повідомили, що сестра загинула відразу на місці події, а водій, що здійснив наїзд із Донецької області, не зупинився, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Поданий нею цивільний позов підтримала в повному обсязі. На даний час обвинувачений їй відшкодував та сплатив в якості компенсації моральної шкоди грошові кошти в сумі 200 000 грн.; в якості відшкодування матеріальної шкоди - 32448 грн. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини вона не оспорює.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - доведена повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжких злочинів, ступінь негативних наслідків в результаті злочину у вигляді загибелі людини, думку потерпілої яка підтримала прокурора в частині призначення обвинуваченому реального покарання, висновку органу пробації, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є пенсіонером та особою похилого віку, його стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставинами, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, настання негативних наслідків в результаті злочину у вигляді загибелі людини, думки потерпілої, яка наполягає на призначені реального покарання обвинуваченому, пов`язаного з позбавленням волі, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є пенсіонером та особою похилого віку, свою вину визнав, добровільно відшкодував потерпілій матеріальні збитки та частково моральну шкоду, наявності пом`якшуючих його покарання обставини, відсутності обтяжуючих його покарання обставин, стану здоров`я обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише при призначені реального покарання у вигляді позбавлення волі та призначає йому покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України, із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України відсутні.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що також закріплено в ч.2 ст.65 КК України

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування був обраний у виді тримання під вартою, в подальшому змінений на домашній арешт, в теперішній час запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосований.

Строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_3 з 18.09.2023 року до 03.11.2023 рік має бути зарахований обвинуваченому в строк відбуття покарання за правилами, визначеними ст.72 КК України.

Під час проведення досудового розслідування проводились судові експертизи загальною вартістю 5736 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 5736 гривень.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Потерпілою ОСОБА_6 межах кримінального провадження заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 032 950 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_6 зазначила, що вона визнана потерпілою за даним кримінальним провадженням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 18.09.2023 року за участі автомобіля, яким керував обвинувачений, вона втратила близьку людину - сестру. В результаті загибелі сестри в її житті з`явились негативні психосоматичні та психоемоційні зміни: переживання, тривога, душевні страждання, понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок. Моральна шкода потерпілою оцінена в розмірі 1 000 000 гривень. Майнова шкода потерпілою оцінена в розмірі 32950 грн.: витрати, пов`язані з похованням сестри та поминальний обід.

На адресу суду надійшов відзив обвинуваченого ОСОБА_3 на позовну заяву. Відповідно до якого останній просить задовольнити позовну заяву частково, в частині матеріальної шкоди в розмірі - 5448 грн., в іншій частині позову - відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування заявленої потерпілою моральної шкоди, оскільки, згідно вимог ЦК України, цивільний позивач - потерпіла ОСОБА_6 не відноситься до зазначених категорії осіб, яким згідно ст.1168 ЦК України відшкодовується моральна шкода. В той же час обвинувачений не ставить під сумнів наявні моральні страждання, що були отримані потерпілою внаслідок загибелі її рідної сестри, від його дій. З приводу матеріальної шкоди, обвинувачений визнає тільки те, що документального підтверджено, не ставить під сумнів витрати потерпілої на поховання загиблої сестри, однак вважає, що доведені ці витрати тільки на суму 5448 грн. В подальшому під час завершення судового слідства обвинувачений сплатив ще 27000 грн., оскільки потерпілою було надано квитанцію на сплату вказаних грошових коштів, пов`язаних з кремацією загиблої.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог встановив наступне.

У відповідності вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

В якості підтвердження завданих матеріальних збитків потерпілою суду надані копії квитанцій про сплату вартості поховання: копія договору про надання ритуальних послуг від 20.09.2023 року та квитанція про сплату цих послуг на загальну суму 27000 грн., копія квитанції про сплату послуг з підготовки тіла загиблої до поховання у розмірі 2470 грн., копія квитанції про придбання атрибутів для поховання (хреста, хусток, рушників, вінків, траурної стійки) на суму 2978 грн., копія товарного чеку за придбання духових пиріжків на суму 450 грн. Загальну сума витрат складає 32898 грн.

Зазначені письмові докази є належними за кримінальним провадженням, тому судом враховані при визначені завданих матеріальних збитків.

До відзиву на позовну заяву обвинуваченим надана квитанція про поштовий переказ в якості компенсації сплати матеріальних збитків на суму 5448 грн.

06.03.2024 року надана розписка про отримання потерпілою 27000 гривень в якості компенсації матеріальних збитків.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин і в результаті його дій настала смерть потерпілої ОСОБА_11 та заподіяно матеріальну шкоду, пов`язану саме з реальними витратами на її поховання, поминальний обід, загалом в сумі 32898 гривень, що підтверджується матеріалами провадження, а не на суму 32950 грн., а також, враховуючи наявність правових підстав, передбачених ст.1166 ЦК України для покладання відповідальності за завдану шкоду саме на обвинуваченого, суд дійшов висновку, що такі цивільні позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені документально і підлягають задоволенню за відрахуванням сплачених обвинуваченим сум 5448 грн. та 27000 грн., - у розмірі 450 грн. у відповідності до ст. 127-129 КПК України, шляхом стягнення з обвинуваченого.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка їх спричинила у разі її винуватості.

Частина 2 статті 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно п.2 ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» у пункті 9 орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого.

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 , яка визнана в кримінальному провадженні потерпілою, проживала однією сім`єю з сестрою, загиблою ОСОБА_11 , їх пов`язував спільний побут, тому на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України є особою, яка має право на відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

До відзиву на позовну заяву обвинуваченим додана розписка потерпілої ОСОБА_6 про отримання останньою 20.12.2023 року від обвинуваченого в якості часткової компенсації моральної шкоди 200 000 грн.

Враховуючи конкретні обставини провадження, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 внаслідок смерті близької для неї людини, а саме рідної сестри, а також матеріального положення потерпілої та обвинуваченого, який не працює, отримує пенсійні виплати, стан здоров`я останнього, а також суд враховує принцип розумності і справедливості, і з урахуванням всього цього вважає можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , як винної особи, моральну шкоду в сумі 200 000 гривень на користь потерпілої.

У відповідності вимог ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений на автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , - в даному провадженні після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Після набрання вироком законної сили затримати ОСОБА_3 та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відбування призначеного судом покарання.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 для відбуття призначеного покарання.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 18.09.2023 року до 03.11.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 5736 гривень.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 завдану в результаті кримінального правопорушення матеріальну шкоду у розмірі 450 гривень та моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

Речові докази:

- два великих фрагмента з полімерного матеріалу чорного кольору; уламки від автомобіля з полімерного матеріалу, чорного, жовтого та прозорого кольорів; контрольний змив, які передані на зберігання до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили знищити;

- змиви з керма, рукоятки перемикання передач та контрольний змив, які передані на зберігання до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили знищити;

- кросівки та речі ОСОБА_11 , які передані потерпілій ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, - залишити останній по приналежності;

- автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на зберігання до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_10 ;

- CD-R диск із записом ДТП, наданий виконкомом Павлоградської міської ради, який долучено до матеріалів кримінального провадження, - після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.09.2023 року, на автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1