Справа № 127/9853/24
Провадження №11-сс/801/261/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

особи, відносно якого вирішено питання про поміщення у приймальник-розподільник

для дітей ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_8

законного представника малолітнього ОСОБА_9

матері малолітнього ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2024 про поміщення малолітнього ОСОБА_7 у приймальник-розподільник для дітей ГУНП у Дніпропетровській області, -

встановив:

ухвалою суду задоволено клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 та поміщено малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, у приймальник-розподільник для дітей Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Яскрава, 41), строком на 30 днів.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 про поміщення малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня 7-Г класу Комунального закладу «Вінницький ліцей № 12», українця, громадянина України, у приймальник-розподільник для дітей Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділенням відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні кримінальному провадженні за № 0000134 від 16.02.2024 за ознаками суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення зазначених суспільно небезпечних діянь може бути причетний ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 17.00 години 16.02.2024 малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи ножиці, закривши малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рота руками обрізав їй волосся.

Крім цього, 07.03.2024 близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 повалив на землю малолітню ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого використовуючи ножиці, відрізав їй пучок волосся.

Під час досудового розслідування зібрано матеріали, що свідчать про вчинення ОСОБА_7 хуліганства із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, за які передбачено покарання у вигляді тримання під вартою строком від 3 до 7 років (тобто тяжких злочинів).

З ухвали слідчого судді вбачається, що малолітній ОСОБА_7 , 2010 р.н., який станом на вчинення небезпечно суспільних діянь не досяг 14-річного віку, тобто не є суб`єктом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, причетний щодо вчинення вказаних суспільно небезпечних діянь і його вина повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а оскільки наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від до семи років, слідчий суддя дійшов висновку, що також наявні ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду та вчинення інше кримінальне правопорушення, оскільки в провадженні суду знаходяться матеріали клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0001105 від 21.12.2023 стосовно ОСОБА_7 за вчинення ним стосовно малолітньої особи суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, однак останній продовжує вчиняти правопорушення.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2024 про поміщення малолітнього ОСОБА_7 у приймальник-розподільник для дітей ГУНП у Дніпропетровській області.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в клопотанні та в судовому засіданні прокурором не наведено достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, за яке КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. Крім того, прокурором не наведено доказів наявності жодного з ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України. Зазначає, що малолітній ОСОБА_7 неодноразово з 2018 року був госпіталізований в 16 відділення КНП "ВОКПЛ" ім. акад. Ющенка ВОР" за добровільною згодою матері ОСОБА_10 , де йому надавали психіатричну допомогу. Також перебував на госпіталізації в 16 відділення КНП "ВОКПЛ" ім. акад. Ющенка ВОР" з 20.02.20219 по 11.03.2019, 01.11.20219 по 19.11.2019; 04.10.2023 по 20.10.2023; 11.01.2024 по 02.02.2024 з діагнозом інші розлади поведінки і емоцій (F92/8). На момент розгляду клопотання про поміщення особи у приймальник - розподільник ОСОБА_7 перебував на лікуванні в закритому 16 відділенні КНП "ВОКПЛ" ім. акад. Ющенка ВОР", де йому надавали психіатричну допомогу за добровільною заявою матері з 07.03.2024. В даному закладі, де він був під постійним контролем лікарів, не мав змоги покидати медичний заклад без дозволу, що категорично спростовує будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думу захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку особи, відносно якого вирішено питання про поміщення у приймальник-розподільник для дітей ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , наполягали на її задоволенні; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечував проти задоволення апеляції сторони захисту, думку законного представника малолітнього ОСОБА_9 , яка поклалась на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція -не підлягає задоволенню з наступних причин.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 6 ст. 493 КПК України питання передання неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого під нагляд батьків, опікунів, піклувальників або адміністрації дитячої установи розглядається за клопотанням прокурора за правилами обрання запобіжного заходу або за клопотанням сторони захисту під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу.

Стаття 498 КПК Україна вказує на те, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 499 КПК України за наявності достатніх підстав вважати, що особа, передбачена статтею 498 цього Кодексу, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, вона може бути поміщена у приймальник-розподільник для дітей на строк до тридцяти днів на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої за клопотанням прокурора згідно з правилами, передбаченими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді поміщення малолітнього до приймальника-розподільника для дітей прокурор посилалась на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, яка підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: даними рапортів чергових частин відділів поліції № 1 та № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області; протоколів заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; протоколів оглядів місця подій від 16.02.2024 та 07.03.2024; протоколів допитів малолітніх потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_16 ; протоколів допитів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 ; протоколу обшуку від 19.02.2024; протоколу пред`явлення малолітній потерпілій ОСОБА_16 для впізнання особи за фотознімками, в якому вона впізнала ОСОБА_7 ; протоколів огляду документа (огляд відеозаписів на яких відображено маршрут руху потерпілої ОСОБА_12 поблизу місця проживання останньої, а також невідомої особи, що здійснює рух за потерпілою, яка одягнута за описом потерпілої та в якій можна впізнати малолітнього ОСОБА_7 ); іншими матеріалами кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на переконання прокурора, у сукупності із даними про особу підозрюваного свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, аніж поміщення його до приймальника-розподільника для дітей.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З ухвали слідчого судді вбачається, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України; наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України; недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, аніж поміщення малолітнього до приймальника-розподільника для дітей, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, враховуючи що останній підозрюється у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкі, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавленні волі на строк до семи років позбавленням волі.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею враховані положення статей 177, 178 КПК України, а також доводи сторони захисту, щодо даних про особу підозрюваного, перевірені докази та надана їм відповідна правова оцінка, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим.

Колегія суддів, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, погоджується з висновком слідчого судді, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним.

З врахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

За викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді поміщення малолітнього до приймальника-розподільника для дітей в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_7 є недостатнім.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності ОСОБА_7 в скоєнні суспільно небезпечних діянь, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

За таких обставин, ухвала слідчого судді винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування з приводів зазначених в апеляції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2024 про поміщення малолітнього ОСОБА_7 у приймальник-розподільник для дітей ГУНП у Дніпропетровській області - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4