ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року

м. Київ

справа № 932/2068/22

провадження № 51-1018км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року.

Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_6 засуджено за частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

2. Суд визнав доведеним, що 22 березня 2022 року в м. Дніпро засуджений повторно в умовах воєнного стану відкрито заволодів трьома мобільними телефонами марки «Samsung» потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 9900 грн.

3. Оскарженою ухвалою вирок залишено без змін.

Вимоги і доводи касаційної скарги

4. У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржені рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

5. Він вважає, що:

- його дії повинні бути кваліфіковані за частиною 4 статті 185 КК;

- покарання має бути призначено із застосуванням статті 69 КК, і при призначенні покарання суди не врахували тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання;

- під час допиту потерпілої суд ставив навідні запитання, чим порушив його право на захист;

- суди не перевірили факти застосування до нього недозволених методів під час досудового розслідування;

- строк тримання під вартою підлягає перерахунку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позиції учасників касаційного розгляду

6. У судовому засіданні засуджений підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити. Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги, просила залишити оскаржені рішення без зміни.

7. Іншим учасникам провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

8. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

9. Статтями 50 та 65 КК визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

10. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 та статті 414 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень може стати явна несправедливість призначеного покарання.

11. Верховна Рада України 03 березня 2022 року прийняла Закон України № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» (далі - Закон № 2117-IX), яким внесла зміни до частини четвертої статей 185-187, 189 та 191 КК України: їх доповнено кваліфікуючою ознакою вчинення злочинів «в умовах воєнного або надзвичайного стану».

12. Таким чином, з 07 березня 2022 року, дати набрання чинності Законом № 2117-IX, вчинення грабежу в умовах воєнного стану кваліфікується за частиною 4 статті 186 КК.

13. Злочин, передбачений частиною 4 статті 186 КК було вчинено засудженим 22 березня 2022 року, у зв`язку з чим його дії за цим епізодом було правильно кваліфіковано, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану.

14. При обранні виду та міри покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, дані про його особу, а саме: що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, те, що він є учасником бойових дій, і не встановив обставин, які обтяжують покарання. На підставі цих обставин суд дійшов висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

15. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком.

16. Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного засудженому покарання, в касаційній скарзі не наведено.

17. Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неправильної кваліфікації злочину, порушення права на захист та необ`єктивного здійснення перевірки фактів застосування до засудженого недозволених методів під час досудового розслідування у зв`язку з тим, що касаційна скарга не містить жодного обґрунтування цих доводів.

18. Суд вважає необґрунтованим і посилання на неправильне зарахування попереднього ув`язнення на підставі частини 5 статті 72 КК.

19. Суд зазначає, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і до неї продовжувало застосовуватися попереднє ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі - Закон 2046), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII[1], яка передбачала зарахування одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

20. Як свідчать матеріали справи, злочин було вчинено засудженим 22 березня 2022 року, у зв`язку з чим до засудженого не може бути застосований такий порядок зарахування.

21. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши умотивовані відповіді на доводи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.

22. Таким чином, Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, а також не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для застосування положень статті 69 КК. Тому Суд вважає, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/76207318