ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2119/24 Справа № 173/3452/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу, з доповненнями, захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.8 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.1,8 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (далі-КК).

За матеріалами справи під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання від вартою, дію якого, в подальшому, було місцевим судом неодноразово продовжено.

Під час судового засідання ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 24 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі, з доповненнями, захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та істотним порушенням вимого криімнального процесуального закону.

Вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою порушив його право на захист та постановив судове рішення без врахування всіх обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого та відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК.

В обґрунтування зазначає, що захист інтересів обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, здійснюється захисниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі укладених договорів про надання правничої допомоги. 09 травня 2024 року ухвалою суду першої інстанції було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 06 липня 2024 року, а наступне судове засідання було призначено на 27 травня 2024 року, в якому прокурор знову подав до суду аналогічне клопотання про продовження строку тримання під вартою, яке судом першої інстанції було задоволено. Однак, незважаючи на відсутність у судовому засіданні 27.05.2024 року захисників обвинуваченого з об`єктивних причин, при тому, що ОСОБА_7 наполягав на перенесенні судового засідання у справі на іншу дату у зв`язку з неявкою сторони захисту, суд першої інстанції проігнорував вказані прохання та залучив до участі у справі захисника за призначенням з БПД, який не мав можливості ознайомитися з усіма матеріалами кримінального провадження, відеоматеріалами, а головне надати документи, які підтверджують стан здоров`я обвинуваченого, наявність у нього утриманців, тощо. Вказані обставини, на думку сторони захисту, вплинули на правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності продовження найбільш суворого запобіжного заходу для ОСОБА_7 .

При цьому захисник стверджує, що нагальної потреби саме цього дня проводити судове засідання не було, оскільки строк тримання під вартою спливав лише 06.07.2024 року, свідки для допиту у судове засідання не з`явилися, а документи чи відеоматеріали у судовому засіданні не досліджувалися. Крім того, до клопотання прокурора від 21.05.2024 року не долучено розписки захисників щодо отримання ними клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також вважає, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні інкримінованих злочинів є необґрунтованою, правова оцінка його дій є невірною, досудове розслідування здійснено однобічно, оскільки не встановлено мотив дій обвинуваченого та наявність умислу на вчинення даних злочинів, не взято до уваги покази обвинуваченого про протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_10 щодо нього, а тому викладене в обвинувальному акті обвинувачення є некоректним.

Водночас вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , передбачених ст.177 КПК, а також не враховано, що наведені прокурором у клопотанні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджуються будь-якими доказами. Аргументує тим, що обвинувачений не має будь-якого наміру переховуватися від суду, має місце постійного проживання та місце проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 , ніколи не отримував паспорт громадянина України для виїзду за кордон, взагалі не має досвіду перетину державного кордону та родичів за кордоном. Крім того, існування такого ризику повністю унеможливлюється через запровадження на всій території України воєнного стану, що істотно обмежує можливість виїзду за її межі чоловіків призовного віку, військовозобов`язаних та військовослужбовців.

Разом з тим, на думку сторони захисту, на теперішній час суттєво зменшився ризик впливу на потерпілих та свідків, оскільки потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 вже було допитано у судовому засіданні, досліджено матеріали наданих прокурором п`яти томів кримінального провадження, оглянуто відеозапис зі слідчим експериментом за участю ОСОБА_7 , допитано свідків ОСОБА_12 (безпосереднього очевидця), ОСОБА_13 (командира в/ч), та у наступні судові засідання викликано ряд свідків, однак вони не з`явилися.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення зазначає, що даний ризик не підтверджений жодним доказом та після подій 17.05.2023 року ОСОБА_7 не було взято під варту, а ухвалою слідчого судді щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді застави. До розгляду апеляції прокурора на рішення слідчого судді ОСОБА_7 жодним чином не намагався вчинити будь-який злочин чи вчинити будь-які інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню досудового розслідування. Окрім того, обвинувачений раніше не судимий, не притягувався до будь-якого виду відповідальності, а згідно долучених до матеріалів справи копій медичних документів в дитинстві у нього було перинатальне пошкодження центральної нервової системи, потрапляння у 2014 році в ДТП, унаслідок чого отримано ЗЧМТ та інші ушкодження.

Також в поданій апеляційній скарзі сторона захисту посилається й на неврахування судом першої інстанції даних про особу ОСОБА_7 , а саме наявності у нього міцних соціальних зв`язків, який протягом п`яти років перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має від першого шлюбу дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вони всі разом офіційно мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, на утриманні у обвинуваченого перебувають дві малолітні дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 . Крім того, у зв`язку з погіршенням самопочуття (сильні головні болі, нудота, запаморочення, тиск) обвинувачений неодноразово звертався до медичної частини слідчого ізолятора з проханням обстеження та надання медичної допомоги. Згідно відповіді на адвокатський запит ОСОБА_7 перебуває під диспансерним наглядом лікаря-психіатра та отримує лікування.

У той-же час апелянт стверджує, що прокурором не доведено неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200,00 грн та покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК,

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та захисників на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.8 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.1,8 ч.2 ст.115 КК, які згідно ст.12 КК є особливо тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, введений на території України воєнний стан, обізнаність про місце перебування свідків та можливість перебуваючи на волі залишити місце тимчасового несення служби або проживання, а також вчинити інший злочин.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 24 липня 2024 року включно.

Отже доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду, подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас аргументи захисника та його посилання на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця реєстрації та проживання, міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців, відсутності судимостей, погіршення самопочуття, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали місцевого суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та невірної правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за вчинені злочини, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Поміж тим, не заслуговують на увагу апеляційного суду й посилання захисника про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_7 на захист під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в судовому засіданні інтереси обвинуваченого згідно доручення про надання безоплатної правової допомоги представляв адвокат ОСОБА_17 , який був призначений на підставі ухвали колегії суддів Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року на окрему процесуальну дію, а саме для розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В свою чергу, матеріали справи не містять відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти участі адвоката ОСОБА_17 у судовому засіданні, або скористався наданим йому правом відмови від захисника, передбаченим ст.54 КПК.

Разом з тим, з огляду на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, стадію судового розгляду (судом першої інстанції за рік допитано потерпілих, досліджено матеріали кримінального провадження у 5-ти томах, оглянуто відеозапис зі слідчим експериментом за участю обвинуваченого та із 75 заявлених стороною обвинувачення свідків допитано лише трьох), а також тривалість перебування його під вартою, колегія суддів вважає, що подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без встановлення альтернативного запобіжного заходу є невиправданим, а тому, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК, необхідно визначити заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 грн., який на цьому етапі кримінального провадження буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доповнену апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 липня 2024 року включно, з визначенням альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182,199 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Доповнену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 липня 2024 року включно.

Встановити заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із АДРЕСА_2 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_7 обов`язків до 24 липня 2024 року, включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4