Справа № 405/4158/23
провадження № 1-кп/405/30/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника неповнолітнього - адвоката ОСОБА_5 ,

неповнолітнього ОСОБА_6 ,

законного представника

неповнолітнього ОСОБА_7 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника сектору

ювенальної превенції відділу

превенції Кропивницького РУП ГУНП

в Кіровоградській області ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000503 від 12.05.2023, до неповнолітнього

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, із середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Неповнолітній ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступними обставинами.

11.05.2023, близько 15:20 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував біля школи, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де також знаходився неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час між останніми виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх діянь, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, неповнолітній ОСОБА_6 , підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 та докладаючи значної фізичної сили, цілеспрямовано завдав один удар кулаком правої руки в область носа потерпілого.

Своїми протиправними діями неповнолітній ОСОБА_6 спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток носа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №497 від 08.06.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Своїми діями неповнолітній ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: обмеження перебування поза домівкою з 20.00 год. до 06.00 год. строком на 3 місяці. Цивільний позов просив задовольнити у межах доведеності.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, давати показання відмовився. Не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник неповнолітнього не заперечував проти задоволення прокурора.

Законний представник неповнолітнього не заперечувала проти задоволення прокурора, зазначила, що у неї з сином довірливі відносини, він її слухається, у разі застосування примусових заходів виховного характеру вона зможе забезпечити їх виконання.

Неповнолітній потерпілий в судовому засідання просив вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.

Законний представник неповнолітнього потерпілого у судовому засіданні просила вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.

Представник сектору ювенальної превенції в судовому засіданні просила вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.

Вина неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України підтверджується також іншими дослідженими судом доказами: заявою ОСОБА_9 від 11.05.2023; довідкою, виданою КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» від 11.05.2023, що ОСОБА_8 поставлений діагноз: перелом кісток носа, ЗУМТ?; протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 17.05.2023 з участю свідка ОСОБА_11 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 17.05.2023 з участю свідка ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 17.05.2023 з участю свідка ОСОБА_12 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 17.05.2023 з участю свідка ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 25.05.2023 з участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 25.05.2023 з участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ; висновком експерта № 497 від 06.06.2023, відповідно до висновків якої, у ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ніхто із учасників судового провадження не оспорює кваліфікацію дій неповнолітнього ОСОБА_6 органами досудового слідства як кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, і, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що ця кваліфікація є вірною.

Після аналізу та оцінки всіх доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.497 КПК України якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

Згідно ч. 3 ст. 497 КПК України, під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Відповідно до ст.22 КК України, кримінальна відповідальність за ч.2 ст.125 КК України настає з шістнадцяти років, а отже неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

При вирішенні питання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру, суд враховує те, що неповнолітній ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав та щиро розкаявся у вчиненому, його особу, що він на обліках у наркологічному диспансері, психоневрологічному диспансері не перебуває; є здобувачем освіти Кропивницького будівельного фахового коледжу; позитивно характеризується за місцем проживання, за місцем навчання, раніше не судимий; житлово-побутові умови проживання задовільні; постійно проживає зі своєю матір`ю, яка є його законним представником, ОСОБА_7 , яка на обліках у наркологічному диспансері, у психоневрологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима.

Крім того, суд враховує пояснення законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що у неї з сином довірливі відносини, він її слухається, та у разі застосування примусових заходів виховного характеру вона зможе забезпечити їх виконання.

Обставинами, які пом`якшують покарання неповнолітньому ОСОБА_6 , суд визнає його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання неповнолітньому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Наведені вище обставини приводять суд до висновку про задоволення клопотання прокурора, звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та застосування до нього примусових заходів виховного характеру, передбачених частиною другою статті 105 КК України, у виді обмеження перебування поза місцем фактичного проживання з 20.00 год. до 06.00 год. щоденно, строком на 3 місяці, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Суд роз`яснює неповнолітньому ОСОБА_6 та його законному представнику ОСОБА_7 положення ч. 3 статті 97 КК України, якою передбачено, що у разі ухилення неповнолітнього, що вчинив кримінальне правопорушення, від застосування до нього примусових заходів виховного характеру ці заходи скасовуються і він притягується до кримінальної відповідальності.

Ухиленням від застосування примусових заходів виховного характеру слід вважати таку поведінку неповнолітнього, коли він без поважних причин протягом установленого строку систематично порушує або не виконує умови застосування визначеного судом заходу виховного характеру - не дотримує встановлених судом обмежень свободи дій або вимог щодо його поведінки.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , звернулася з цивільним позовом до неповнолітнього ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та витрат на правову допомогу, в обґрунтування якого зазначила, що 11.05.2023, близько 15.20 год., неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи біля школи по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин завдав неповнолітньому ОСОБА_8 кілька ударів в обличчя і по голові, спричинивши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток носа, які відповідно до висновку СМЕ № 497 від 08.06.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

З 11.05.2023 по 17.05.2023 ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Дитячій обласній лікарні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом кісток носу, забій м`яких тканин обличчя.

Загальний розмір майнової шкоди склав 1197 гривень 27 копійок.

Неповнолітній ОСОБА_8 вимушений був перебувати в лікарні і відвідувати лікарів, а наслідками численних травм є болі і необхідність уникати навантажень, тобто наявні обмеження у звичному укладі життя.

В результаті спричинення тілесних ушкоджень потерпілий пережив фізичні і емоційні страждання, стрес, дії ОСОБА_6 викликали підвищену занепокоєність і зміни у звичайному житті, потерпілий відчував болі і погіршення сну, обмеження у фізичних навантаженнях і можливості вести звичайне життя викликають значні емоційні страждання і небажані зміни у житті.

Для налагодження звичайного життя потерпілому необхідно застосовувати значні додаткові зусилля.

Зазначила, що неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 спричинені моральна шкода та просила стягнути в рахунок її відшкодування 50000 грн.

Зазначила, що на професійну правничу допомогу адвоката за аналіз матеріалів справ і законодавства та складання позовної заяви і формування додатків вона витратила 2000 грн.

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на її користь 1197 грн. 27 коп. майнової шкоди, 50000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди та понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 2000 грн.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, зазначила, що із матір`ю ОСОБА_7 та його захисником намагались дійти згоди щодо відшкодування шкоди, але згоди не дійшли; у позовній заяві ОСОБА_7 зазначила відповідачем, оскільки ОСОБА_6 є неповнолітнім.

Неповнолітній ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, відмовився від давання показань.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в судовому засіданні цивільний позов не визнала, зазначила, що з матір`ю потерпілого намагались домовитись щодо відшкодування шкоди, але згоди не дійшли.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що у ст. 61 КПК України зазначено, хто може бути цивільним позивачем, оскільки ОСОБА_9 не завдано шкоди, тому вона не може бути позивачем; відповідно до ст. 62 КПК України, ОСОБА_7 не може бути цивільним відповідачем, оскільки нею не було завдано шкоди потерпілому; відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа самостійно відповідає за завдану шкоду, а тому ОСОБА_7 було безпідставно зазначено відповідачем у позові; відповідно до ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, проте, в позовній заяві не зазначено реєстраційної картки платника податків, не обґрунтовано моральну шкоду, не надано будь - яких доказів; з потерпілою стороною була домовленість про відшкодування шкоди, але законний представник неповнолітнього потерпілого відмовилась в останній момент та приховує факт того, що з нею була узгоджена сума коштів для відшкодування шкоди; щодо відшкодування витрат на правову допомогу зазначив, що не наданий опис та акт виконаних робіт адвокатом. Просив цивільний позов залишити без розгляду.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. ч. 1,2,5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками .

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, постановляючи ухвалу про застосування заходів виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судовим розглядом встановлено, що внаслідок вчинення умисного кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, неповнолітнім ОСОБА_6 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 було завдане легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_8 .

З метою відшкодування завданої шкоди, законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 був пред`явлений до суду цивільний позов відповідно до ч. 2 ст. 128 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Судом встановлено, що внаслідок завдання ОСОБА_8 ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, неповнолітній ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Кіровоградської дитячої обласної лікарні з 11.05.2023 по 17.05.2023, отримував знеболюючу, гемостатичну, антибактеріальну терапію, дегідратаційну терапію, був виписаний з відділення з поліпшенням стану для подальшого лікування у невролога, педіатра за місцем проживання, рекомендовано продовжити курс діакарба, аспаркама за схемою 2 тижні, Магне В6, що підтверджується копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 № 4661, виданої лікарем Кіровоградської дитячої обласної лікарні ОСОБА_13 .

Як видно з копії чеків №№ 186817 та 186922 від 11.05.2023 та 12.05.2023, наданих ОСОБА_9 на підтвердження майнової шкоди, у аптеці № 5 по вул. Преображенській, буд. 79/35 у м. Кропивницькому , придбавались лікарські засоби, які в тому числі, були призначені ОСОБА_8 . лікарем для лікування, зокрема, атакарб, магне В6, а тому, суд вважає, що законним представником ОСОБА_9 документально підтверджені витрати, понесені на лікування неповнолітнього ОСОБА_8 , які доводять суму, яка була витрачена на придбання лікарських засобів, найменування цих засобів та дати їх придбання, які збігаються із датами перебування потерпілого ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні, та приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_9 в частині відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 50 000 грн., то на думку суду, вони підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок завдання потерпілому ОСОБА_8 неповнолітнім ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень потерпілий пережив фізичні і емоційні страждання, стрес, дії ОСОБА_6 викликали у нього підвищену занепокоєність і зміни у звичайному житті, потерпілий відчував болі і погіршення сну, обмеження у фізичних навантаженнях і можливості вести звичайне життя викликають у нього значні емоційні страждання і небажані зміни у житті. Для налагодження звичайного життя потерпілому необхідно застосовувати значні додаткові зусилля.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане законним представником неповнолітнього потерпілого обґрунтування рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, характеру майнових та немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у житті неповнолітнього потерпілого, а також, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, завданої суспільно небезпечними діями ОСОБА_6 , які спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_8 , становить 5 000 грн., та вважає, що саме такий розмір відповідає душевним переживанням, пов`язаним із завданням легких тілесних ушкоджень.

Щодо позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення витрат на правову допомогу, то на думку суду, у їх задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

На доведення того, що на професійну правничу допомогу адвоката за аналіз матеріалів справ і законодавства та складання позовної заяви і формування додатків ОСОБА_9 витратила 2000 грн., нею був наданий договір про надання професійної правничої допомоги від 14.08.2023, укладений між нею та адвокатським об`єднанням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та квитанцію прибуткового касового ордеру № 231 від 14.08.2023, відповідно до якої, ОСОБА_9 сплатила 2000 грн.

Проте, суд вважає, що ОСОБА_9 не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу саме у сумі 2000 грн., оскільки не наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Враховуючи зазначене, майнова шкода у розмірі 1197 грн. 27 коп. та моральна шкода у розмірі 5000 грн. підлягають стягненню з неповнолітнього ОСОБА_6 , а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_6 коштів або майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди та на яке може бути звернено стягнення, вони підлягають стягненню з його законного представника ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Таким чином, вимога захисника неповнолітнього щодо повернення чи залишення без розгляду позовної заяви не підлягає задоволенню, оскільки суд, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, може задовольнити цивільний позов повністю або частково чи відмовити в ньому.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази:

-медичну карту стаціонарного хворого №4661 ОСОБА_8 , дата госпіталізації 11.05.2023 - повернути до КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР»;

-рентген - знімки у кількості 3 шт.- повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до неповнолітнього ОСОБА_6 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 22, 97, 105 КК України, ст. ст. 100, 128, 129, 372, 395, 497, 501 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000503 від 12.05.2023, до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України - задовольнити.

Звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у виді обмеження неповнолітньому ОСОБА_6 дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього ОСОБА_6 , а саме: обмеження перебування поза місцем фактичного проживання з 20.00 год. до 06.00 год. щоденно, строком на 3 (три) місяці, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000503 від 12.05.2023, - закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_8 , майнову шкоду у розмірі 1197 грн. 27 коп.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_8 , моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_6 коштів або майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди та на яке може бути звернено стягнення, стягнути майнову шкоду у розмірі 1197 грн. 27 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. з його законного представника ОСОБА_7 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Речові докази:

-медичну карту стаціонарного хворого №4661 ОСОБА_8 , дата госпіталізації 11.05.2023 - повернути до КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР»;

-рентген - знімки у кількості 3 шт.- повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_15