печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000001 (виділеного із кримінального провадження №0000663 від 18.07.2022 року), накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.06.2023 року, справа №757/29972/23-к, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000001 (виділеного із кримінального провадження №0000663 від 18.07.2022 року), накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.06.2023 року, справа №757/29972/23-к.

Просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного м. Києва від 29.06.2023 року, справа №757/29972/23-к, на нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а саме: квартиру (п`ятикімнатну) загальною площею 201,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000; квартиру (трикімнатну) загальною площею 80, 1 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000; гаражний бокс НОМЕР_1 загальною площею 59, 9 кв. м., розташований у ГБК «Вільний» за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 37-41 , реєстраційний номер 000; скасувати заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно (державним реєстраторам), суб`єктам державної реєстрації прав (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій), а також Міністерству юстиції України та його територіальним органам, вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно об`єктів за № № 000, 000, 000.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, вказане майно не може бути речовим доказам у кримінальному провадженні.

Крім цього вказує, що на даний час у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала необхідність, а відтак наявні підстави якими законодавець зумовлює скасування накладеного арешту.

Адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення клопотання заперечував з підстав, викладених у запереченнях.

За таких обставин, слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність учасників судового провадження на підставі ст. 26 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управління Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000663 від 18.07.2022 року за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

У рамках вказаного провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.06.2023 року, справа №757/29972/23-к, накладено арешт на нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а саме: квартиру (п`ятикімнатну) загальною площею 201,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000; квартиру (трикімнатну) загальною площею 80, 1 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000; гаражний бокс НОМЕР_1 загальною площею 59, 9 кв. м., розташований у ГБК «Вільний» за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 37-41 , реєстраційний номер 000; заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно (державним реєстраторам), суб`єктам державної реєстрації прав (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій), а також Міністерству юстиції України та його територіальним органам, вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно об`єктів за № № 000, 000, 000.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходить з того, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а також з метою спеціальної конфіскації.

02.01.2024 року матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_8 виділені із кримінального провадження №0000663 від 18.07.2022 року в окреме провадження №0000001 у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_8 . Також, виділенню підлягали матеріали щодо арешту майна ОСОБА_4 , накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.06.2023 року, справа №757/29972/23-к.

За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000663 від 18.07.2022 року відносно підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 30.04.2024 року складено та затверджено обвинувальний акт, який спрямовано до Печерського районного суду м. Києва для розгляду по суті (справа №757/20023/24-к).

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, слідчий суддя вважає накладений арешт на майно є обґрунтованим, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 303, 305-307 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000001 (виділеного із кримінального провадження №0000663 від 18.07.2022 року), накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.06.2023 року, справа №757/29972/23-к, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1