ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/155/24 Справа № 705/4096/23 Категорія: ст. 81 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою, що оскаржується, було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З ухвали суду вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва 27.08.2018 за ч.3 ст.186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до 7 років позбавлення волі. В термін відбування покарання зараховано час перебування під вартою з 05.11.2016 по 09.11.2016 та з 21.03.2019 з розрахунку день за два. Початок строку покарання рахується з 27.08.2018. Кінець строку: 23.01.2025.

Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого суд першої інстанції послався на відсутність для цього підстав, з огляду на приписи ст. 81 КК.

Суд першої інстанції взяв до уваги матеріали, які характеризують ОСОБА_7 під час відбування покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія №92» (далі - ВК №92), з яких видно, що засуджений характеризувався позитивно, має 1 заохочення. Водночас, за час відбування покарання з 27.08.2018, перебуваючи в ДУ «Київський слідчий ізолятор», ДУ «Бучанська виправна колонія №85», ДУ «Північна виправна колонія №90» засуджений ОСОБА_7 характеризувався негативно, мав 20 порушень, які погашені.

Суд першої інстанції дослідивши наявні матеріали, заслухавши пояснення засудженого, думку представника ВК № 92 та прокурора, встановив, що факт підтримання рівних взаємовідносин з іншими засудженими, дотримання ним правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом не є достатньою правовою підставою для безумовного застосування положень ст. 81 КК. При цьому, виправлення засудженого не підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу, задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та надати йому можливість довести свою користь країні.

Стверджує, що став на шлях виправлення. За час перебування у ВК № 92 стягнень від адміністрації установи не отримував, має заохочення та позитивну характеристику.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість ухвали, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції за результатами розгляду питання умовно-дострокового звільнення повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався цих вимог закону.

Приписами статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК, засуджений і набуває права, у тому числі і на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке, знов таки, відповідно до вимог ст. 81 КК, може бути застосоване, крім відбуття певної частки покарання, лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції врахував наведені норми кримінально-виконавчого законодавства, вимоги ст. 81 КК, обґрунтовано взяв до уваги, що підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складається з двох обов`язкових елементів:

- доведення засудженим свого виправлення через сумлінну поведінку і ставлення до праці (ч.2 ст.81 КК)

- фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч.3 ст.81 КК).

Суд першої інстанції виходив з того, що доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, а з наданих суду матеріалів не можливо зробити висновок, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Вказане підтверджується і витягом з протоколу засідання адміністрації ВК № 92 від 15.06.2023, згідно з яким було відмовлено у застосуванні до засудженого ОСОБА_7 ст. 81 КК, з посиланням на посередню поведінку останнього, не доведення свого виправлення, наявність 20 стягнень та відсутність заохочень.

Одночасно відбуття певного строку покарання засудженим, не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення такого засудженого.

Таким чином, незважаючи на наявність формальної підстави для умовно-дострокового звільнення, зокрема факту відбуття певної частини призначеного судом строку покарання, відсутньою є фактична підстава, а саме стала тенденція засудженого до виправлення.

Доводи засудженого про бажання довести свою користь для країни гідними вчинками, колегія суддів розцінює як бажання ОСОБА_7 у такий спосіб досягти мети щодо застосування відносно нього вимог ст. 81 КК.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. За таких обставин не вбачається підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 407, 418, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4