Справа № 758/5530/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/461/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000903 від 23.05.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майорівка Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.09.2014 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років, звільненого 14.04.2014 року у зв`язку з відбуттям покарання;

засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною зі спілкуванням з дітьми та з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з роботою з особами, які не досягли 18 років строком на 3 (три) роки;

початок строку відбування покарання ОСОБА_9 визначено відраховувати з моменту затримання - з 23 травня 2022 року;

запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою;

вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, 23 травня 2022 року, близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де в той час на дитячому майданчику знаходилася малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_11 .

Реалізуючи злочинний умисел, з метою задоволення власної статевої пристрасті, спрямованої на розбещення малолітньої, переконавшись у відсутності матері та інших дорослих осіб, усвідомлюючи, що вчиняє розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_11 , діючи з сексуальних мотивів, бажаючи цього, свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичних розвиток малолітньої особи, а також формування аморальних поглядів у дитини, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, шляхом обману завів малолітню ОСОБА_11 до своєї квартири АДРЕСА_4 , зачинивши за собою вхідні двері.

Після чого ОСОБА_8 зняв з малолітньої ОСОБА_11 одяг, який був на ній, а саме штани та спідню білизну та став вчиняти дії сексуального характеру, пов`язані з проявом безсоромності та знущанням над особистістю малолітньої ОСОБА_11 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказав, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не доведена жодним доказом, на які послався прокурор та суд в обґрунтування обвинувального вироку. Зокрема апелянт зазначив, що суд допустив необ`єктивність та односторонність при розгляді вказаного кримінального провадження, оскільки не звертав увагу на його покази, надаючи перевагу показанням потерпілої, та не допитав заявлених в обвинувальному акті свідків. Вважає, що стороною обвинувачення не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, а подія кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а тому просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор вказав про необґрунтованість доводів обвинуваченого, оскільки критичне ставлення суду до його показів зумовлене непослідовною позицією обвинуваченого, який спочатку вину визнавав частково, а потім зазначив, що вину не визнає, при цьому вказана зміна позицій ніяким чином прояснена не була. Також вказав, що дійсно прокурор відмовився від допиту свідків сторони обвинувачення, однак це було зроблено з метою не затягування строків судового розгляду та у зв`язку з тим, що вказані свідки не були очевидцями події та могли надати свідчення лише про факти, які не оспорювалися стороною захисту. Крім того вказав, що стороною захисту питання про необхідність такого допиту не висловлювалася, відповідні клопотання не з`являлися. Вважає, що суд з`ясував всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, будь-яких переконливих доказів, які б ставили під сумнів законність вироку суду, в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого просить залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення захисника обвинуваченого, яка уточнила вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просила кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у його вчиненні та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 156 КК України стверджуються зібраним у справі доказами.

Так, з показань допитаної в суді першої інстанції представниці малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 вбачається, що вона мешкає лише з донькою, ОСОБА_8 раніше не знала. Того дня в дворі будинку донька попросила її залишити на дитячому майданчику, а вона сама пішла у магазин. Не знайшовши доньку на майданчику, пішла додому, бо подумала, що вона там. Вдома донька вже була у сльозах, плакала, розповіла, що «дядя завів її до себе додому подивитися собачку», «дядя зробив з нею страшне, давай викликати поліцію». Донька була налякана, розповіла також про другий поверх де тріснуте скло, а це було вище поверхом. Також дитина згадала те, що в того чоловіка був чорний спортивний костюм і чорна кепка. Донька розповідала, що чоловік сказав роздягнутися. Пізніше приїхала поліція.Також донька їй розповідала, що той чоловік сказав їй «чи піддайся мені чи послухайся мене, бо я щось з твоєю мамою погане зроблю». Вона зрозуміла це так, щоб донька роздяглася. Попросив, щоб сама роздягнулася чи сам роздягнув, не зрозуміла, це питання не з`ясовувала, бо в дочки був стресовий стан, а тому вона не намагалася все до кінця з`ясовувати, оскільки та розповідала уривками і плакала. В доньки помітила невеликий синець в ділянці щоки, була експертиза, її оглядали, інших слідів не було.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що знає ОСОБА_8 як сусіда, а ОСОБА_14 її подруга, в якої донька ОСОБА_11 . 23.05.2022 року близько 14 години її співмешканець ОСОБА_16 зайшов до ОСОБА_8 додому, розбудив його, оскільки він спав, бо той був випивший, та сказав що його чекає сюрприз, виходь на двір. ОСОБА_8 вийшов, зрадів собаці, яку вона вирішила йому залишити. На дворі по АДРЕСА_3 були вона, її співмешканець ОСОБА_16 , її дві доньки та ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_14 йшла повз них з донькою, то побачили собаку, яку ОСОБА_11 почала гладити. ОСОБА_14 пішла додому, а донька ОСОБА_11 залишилась з ними. Через деякий час вона, її співмешканець з донькою теж поїхали, а ОСОБА_8 з ОСОБА_18 залишись, а коли вона повернулась, то вже були працівники поліції.

Як вбачається з дослідженого судом першої інстанції професійного висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_19 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 24.05.2022 року, із Картою емоційного реагування, на запитання чи вчинялися будь-які розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано відповідь про те, що щодо малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були вчинені дії розпусного характеру з боку «чоловіка із собакою», який є знайомим матері подруги ОСОБА_20 . Зокрема, відповідно до свідчень неповнолітньої, він обмацував її, зняв їй штани та труси, та здійснював пальцями руки маніпуляції в районі анального отвору, що хоча і не причиняло фізичного болю дитині, але давало відчуття значного дискомфорту на фізичному рівні (окрім психологічного). Чоловік був в стані алкогольного сп`яніння. Коли дитина просила його відпустити, він закривав їй рота рукою, що посилило переляк дитини, але коли вона почала кричати, він відпустив її, вивів з квартири і зачинив за нею двері.

Також у вказаному висновку зазначено, що малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3., розуміла значення вчинених відносно неї дій, а також правильно сприймає обставини цієї події та зроблено остаточний висновок, що малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазнала психологічної травми від розбещуючих дій нетверезого «чоловіка із собакою». Малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3., потребує психологічної реабілітації як жертва сексуального насильства (за критеріями психологічної науки) (т.1 а.с. 95-101).

Відповідно до висновку експерта № 042/1-137-2022 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, проведеної 24.05.2022 року експертом ОСОБА_21 , при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлене ушкодження у виді синця на правій щоці, який утворився від дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 23.05.2022 року. З`ясування обставин, при яких могли утворитися тілесні ушкодження, виходить за межі компетенції судово-медичного експерта і є виключно компетенцією слідчих органів. Морфологія та локалізація виявленого тілесного ушкодження дозволяє спростувати можливість його утворення внаслідок падіння з вертикального положення (або близького до нього). В ділянці зовнішніх статевих органів та заднє-прохідного отвору будь-яких ушкоджень не виявлено (т. 1 а.с. 105-108).

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 235 від 30.06.2022 року, «… стосовно ситуації правопорушення в діалогічній формі (питання-відповідь) дитина розповіла наступне. Це сталося навесні, вона гуляла у дворі. Дядя завів її до своєї квартири, де не випускав, нічого не говорив. Зняв з неї штани та трусики, брав за плечі та закривав рота, тому що вона кричала, щоб він її відпустив. Це було в квартирі. Дядя цілував її рота, так, засовував туди язик, так, це було неприємно». Також зроблено висновок, що дитина віку підекспертної не здатна розуміти значення сексуальної поведінки. Підекспертна чинила опір діям нападника (кричала, вимагала відпустити) наслідок їх раптовості, неочікуваності та фізичної неприємності для себе.З урахуванням вікових психологічних можливостей, підекспертна була здатна правильно сприймати зовнішні фактичні обставини подій, що досліджуються за провадженням («хто саме, де саме, куди відвів, що зробив, що говорив») та могла надавати щодо них повноцінні свідчення в найближчий до ситуації період часу (допит дитини, допит матері про сповіщене дитиною, «професійний висновок психолога» за період 23-24.05.2022) (т. 1 а.с. 122-128,).

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 також підтверджується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме, протоколом обшуку від 23.05.2022 року та відеозаписом до нього, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.07.2022 року за участю свідка ОСОБА_23 , висновком судово-психіатричного експерта № 224 від 28.06.2022 року, дослідженим в судовому засіданні відеозаписом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3., що був проведений на досудовому розслідуванні за методикою «Зелена кімната» 20.07.2022, а також показами свідків та потерпілої.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу, а сукупності зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 156 КК України.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить обґрунтованих доводів, які би указували на незаконність ухваленого вироку та наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зокрема, його доводи про односторонність судового розгляду та надання переваги доводам потерпілої, а не його показам, в яких він стверджує про свою непричетність про вказаного злочину, колегія суддів не приймає з огляду на те, що його покази спростовуються сукупністю досліджених доказів, а той факт, що він їх змінював не свідчить про дійсне бажання обвинуваченого встановити всі обставини справи з метою доведення його невинуватості, а скоріше свідчать про бажання уникнути відповідальності за протиправні дії.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не допитав заявлених в обвинувальному акті свідків, а отже допустив необ`єктивність, упередженість, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як було встановлено в суді апеляційної інстанції з пояснень прокурора та захисника, вказані свідки не були очевидцями події кримінального правопорушення, а могли лише засвідчити факт того, що потерпіла та обвинувачений дійсно до вчинення кримінального правопорушення перебували у дворі будинку, що не заперечувалось стороною захисту в ході розгляду справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не були позбавлені можливості довести перед судом свою правову позицію засобами, передбаченими цим Кодексом, зокрема шляхом самостійно заявлення клопотання про виклик свідків або шляхом подачі речей, документів, інших доказів, що відповідає закріпленому в кримінальному процесуальному законі принципу змагальності (ст. 7, 22 КПК України). Питання про повторне дослідження доказів з обгрунтуванням підстав їх дослідження, обвинуваченим в апеляційній скарзі порушено не було. В судовому засіданні захисником також такого клопотання заявлено не було.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого та відсутність підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження, як про те просить в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 .

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 156 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Вирок в цій частині обвинуваченим не оскаржується.

Враховуючи викладене, вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4