ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, працює охоронцем в ТОВ «Рудомайн», має професійно-технічну освіту, не одруженого, є особою з інвалідністю ІІІ групи, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто з нього судові витрати та моральну шкоду на користь потерпілих.

Згідно вироку суду, 27.10.2021, приблизно о 20:38 год., в темний час доби, при увімкненому міському освітленні, водій ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю 3,0 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 19.06.2020 належить на праві власності ОСОБА_12 , рухався в населеному пункті, по проїзній частини дороги вул. Волгоградська зі сторони пр. Гагаріна у напрямку вул. Марійської в Саксаганському районі у м. Кривому Розі Дніпропетровської області зі швидкістю не менше 75,6 км/год., на передньому пасажирському сидінні якого сидів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та назадньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В процесі свого руху водій ОСОБА_11 , 27.10.2021 року приблизно о 20 год. 38 хв., в районі будинку АДРЕСА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, здійснюючи рух з перевищенням максимально допустимої в населеному пункті швидкістю, а саме зі швидкістю не менше 75,6 км/год, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, рухаючись в крайній правій смузі для руху по вул. Волгоградській у напрямку вул. Марійської в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , втратив контроль над керуванням автомобіля «ЗАЗ Lanos», виїхав за межі проїзної частини праворуч, де допустив зіткнення передньою правою частиною автомобіля «ЗАЗ Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 з електроопорою № 365.

Своїми діями ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язанийбути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9.: «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 12.1.: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

п. 12.9 (б).: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и"»;

Порушення вимог п.12.1 Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_11 знаходиться у причинному зв`язку з характером настання дорожньо-транспортної події, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани голови та шиї, струсу головного мозку, закритого вивиху кісток лівого передпліччя, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулубу та кінцівок: закритої внутрішньо-черепної травми: садна, синці та поверхневі рани на обличчі, крововиливи у м`які покривні тканини голови, крововиливи під м`які мозкові оболонки. Закритої травми грудної клітини: множинні переломи ребер, перелом грудини, повний поперечний розрив аорти в грудному відділі, гемоторакс. Закритої травми живота: множинні паралельні один одному розриви селезінки, гемоперитонеум. Крововиливи та надриви підвішуючого апарату внутрішніх органів. Перелом лівого стегна. Садна та рвано-забійні рани колінних ділянок.

Всі виявленні тілесні ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті (ліченні хвилини-одиничні десятки хвилин).

Смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , настала 27.10.2021 приблизно о 21 год. 21 хв. на місці дорожньо-транспортної пригоди, тобто в районі електроопори АДРЕСА_2 , від сполученої травми голови, тулуба, кінцівок, яка супроводжувалася переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилася травматичним шоком.

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та які спричинили смерть потерпілого.

На вказане рішення суду подані апеляційні скарги:

-захисником ОСОБА_7 в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК України. У разі визнання судом ОСОБА_8 винуватим у вчиненні ДТП, захисник просить перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 286-1 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання з іспитовим строком.

Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази та не надав їм належної оцінки. Вважає, що судом в повній мірі не доведено, що ОСОБА_11 знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, захисник наголошує, що відібрання біологічного матеріалу крові у ОСОБА_15 відбулось з грубим порушення «Порядку відбору від живих осіб біологічного матеріалу». Відібрання матеріалу відбулось без згоди ОСОБА_15 , не зафіксоване у журналі реєстрації відбору зразків в ІНФОРМАЦІЯ_6 , на флаконах зі зразками відсутнє прізвищі лікаря та його підпис, вказане свідчить про підміну або зміну біологічного матеріалу.

Судом першої інстанції не вирішено питання стосовно того, чи мав ОСОБА_8 технічну можливість запобігти ДТП і чи відповідають його дії в цій ситуації вимогам ПДР України, при обставинах на яких наполягав Кій, а саме, про втручання потерпілого ОСОБА_16 в керування, у зв`язку з чим виникла раптова необхідність зміни напрямку руху, що підтвердив потерпілий ОСОБА_17 .

-прокурором, в якій він не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з його м`якістю. Вважає, що судом першої інстанції в повній мірі не надано належної оцінки поведінці обвинуваченого ОСОБА_15 , а саме тому факту, надавав різні пояснення, намагався перекласти вину на загиблого потерпілого, здійснював вплив на потерпілого ОСОБА_17 . Крім того, Кій неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_18 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено з матеріалів справи та ніким не оскаржується, 27.10.2021 року о 20-38 годині водій ОСОБА_11 керуючи автомобілем ЗАЗ Ланос скоїв ДТП, в результаті чого потерпілий ОСОБА_17 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, потерпілий ОСОБА_19 помер на місці ДТП.

Тобто, фактично сторона захисту оскаржує вирок суду першої інстанції в частині знаходження ОСОБА_15 в стані алкогольного сп`яніння під час події та безпосереднє втручання потерпілого ОСОБА_19 в керування транспортним засобом внаслідок чого і сталася ДТП.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 в своїх поясненнях, наголошував, що до моменту зіткнення автомобіля, потерпілий ОСОБА_19 заважав йому керувати транспортним засобом, створював небезпеку, смикавши за кермо, у зв`язку з чим він не впорався з керуванням.

Колегія суддів, вважає що твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо втручання пасажира ОСОБА_13 в керування транспортним засобом, призвело до втрати контролю над керуванням, та вважає їх даними з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони є надуманими та такими, що спростовуються дослідженими доказами, викладеними в ухвалі нижче.

Так, потерпілий ОСОБА_17 пояснив, що сидів в автомобілі позаду посередині. У ОСОБА_13 та у нього з собою у руках були алкогольні напої. В якийсь момент ОСОБА_20 пролив алкоголь, у зв`язку з чим сталась суперечка. Обвинувачений зробив йому зауваження. ОСОБА_17 побачив як ОСОБА_19 лівою рукою потягнувся до керма автомобіля та доторкнувся до нього.

Таким чином, покази потерпілого ОСОБА_17 спростовують версію обвинувачено ОСОБА_15 , оскільки жодних фактів про те що, загиблий тягнув, смикав рульове колесо або будь-яким іншим чином втручався в керування обвинуваченим автомобілем, ОСОБА_17 не повідомляв.

Відповідно до висновку експерта, встановлено, що до моменту скоєння Кієм ДТП ОСОБА_21 система та рульове керування автомобіля «ЗАЗ Lanos» НОМЕР_1 перебували в працездатному стані.

Відповідно до висновків комплексної судово-трасологічної, відеотехнічної, фото - технічної та авто-технічної експертизи, визначена швидкість руху автомобіля на обраній ділянці шляху, становила не менше 75,6 км/год, що є порушенням вимог п.12.4 ПДР щодо швидкості руху дозволеної в населених пунктах.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти ДТП при дотриманні ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно з п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Також, не заслуговують на увагу доводи сторони захисту з приводу перебування водія Кій в тверезому стані.

Обговорюючи позицію сторони захисту, щодо недопустимості доказів, а саме висновків судово токсикологічної експертизи №3156 від 06.12.2021 року та висновку судово-токсикологічної експертизи №3157 від 06.12.2021 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів справи доступ до зразку крові був отриманий на підставі ухвали слідчого судді, що відповідає порядку передбаченого нормам КПК. З висновку експерта вбачається, що наданий на дослідження флакон зі зразками крові був закритий та заклеєний, мав напис з текстом прізвище Кій, імя ОСОБА_22 , по батькові ОСОБА_23 , рік народження. Також відповідний запис мається у медичні карті хворого № 23340 на ім`я ОСОБА_8 рік народження 1982 , дата 27.10., час 22.40, номе 2498 , відповідальний Колодько, обстежуваний - Кій.

Крім того, матеріали кримінального провадження містять відомості про відібрання зразку крові у ОСОБА_8 під час доставлення до КП «Криворізька міська лікарня № 2» 27.10.2021 року о 19.40. Також, при наданні висновку, експертом було досліджено оригінал медичної картки стаціонарного хворого №23340 в якій мається запис «употребение алкоголя (клинически)».

Відповідно до висновку експерта в крові обвинуваченого ОСОБА_15 виявлено концентрацію алкоголя 3,0 проміллє.

Таким чином, колегії суддів приходить до висновку, що судово-токсикологічні експертизи винесені згідно діючого законодавства, а зразки отримані в законний спосіб, тому відсутні будь-які сумніви щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження сторони захисту про необхідність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 286 КК є необґрунтованими та спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення.

Так, ч. 3 ст. 286-1 КК передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, у свою чергу ч. 2 ст. 286 КК передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху, які керують транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання належним і допустимим доказом знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 в момент події в стані алкогольного сп`яніння, що є ключовою ознакою вказаного кримінального правопорушення, тому його дії не мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_18 суд першої інстанції врахував, що скоєне обвинуваченим правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, характеризується за місцем праці позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та є особою з інвалідністю. Обставини які пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не виявлено.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Судова дискреція у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що підвищена суспільна небезпека вчиненого ОСОБА_24 кримінального правопорушення вже врахована законодавцем в санкції статті ст. 286-1 КК України.

Намагання Кієм перекласти вину на загиблого потерпілого, здійснення впливу на потерпілого ОСОБА_17 , на яку посилається прокурор, не може бути врахована судом при призначенні покарання, оскільки не грунтується на вимог ст. 65 КК України.

Таким чином, за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд правильно визначив розмір основного покарання майже в максимальних межах санкції інкримінованої статті, тому доводи прокурора не є слушними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, колегія суддів підстав для його скасування або зміни, передбачених ст. 409 КПК України, не вбачає, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді