Провадження № 11-кп/824/2741/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, розлученого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту; за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначено у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Вироком вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 06.09.2023 року приблизно о 11.30год. обвинувачений ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні пункту прийому вторинної сировини, що в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, вступив у словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_9 , в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наніс рукою один удар в область голови ОСОБА_9 , від якого останній впав на підлогу, після чого, коли ОСОБА_9 перебував у положенні, лежачи на підлозі, ОСОБА_7 наніс йому не менше двох ударів кулаками обох рук та не менше двох ударів ногами в область голови.

Своїми протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: гематом (синців) - обох пара орбітальних щічних ділянок, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я); травматичного видалення 31, 32 зубів, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм незначної стійкої втрати загальної працездатності, в розмірі до 10%); забійних ран м`яких тканин в ділянці чола майже по центру та на спинці носу в верхній третині дещо справа, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 06.09.2023, приблизно об 11.40год., знаходячись у приміщенні пункту прийому вторинної сировини, що розташований в будинку АДРЕСА_2 , після спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та продовжуючи з ним словесний конфлікт, побачив на шиї ОСОБА_9 ланцюжок з металу жовтого кольору, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, наблизився до ОСОБА_9 та скориставшись неспроможністю останнього чинити опір, шляхом ривка, зірвав із його шиї золотий ланцюжок, 585 проби, вартістю 24053,63грн., після чого з місця вчинення злочину втік а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( з урахуванням ЗУ № 3342-ІХ від 23.08.2023 року), за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію, вважає що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, зазначаючи про те, що суд безпідставно призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Зокрема, вказує на те, що суд при вирішенні питання про призначення покарання у виді позбавлення волі , нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України, не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, а також відсутність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого, який утриманців не має, офіційно не працевлаштований. Вважає безпідставним врахування такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину лише під час судового розгляду під тиском зібраних доказів з метою уникнення реальної міри покарання.

Також зауважує на те, що суд не достатнім чином мотивував підстави для застосування ст.75 КК України, не врахувавши дані, які вказують на підвищену суспільну небезпечність як вчинених діянь, так і особи обвинуваченого.

Звертає також увагу на помилки, допущені судом у мотивувальній та резолютивній частинах вироку у написанні ініціалів обвинуваченого Шевченка.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст.186КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується, а тому, у відповідності до ст. 394 КПК України,не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора на матеріалах кримінального провадження не ґрунтуються.

За змістом ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення , може призначити основне покарання , нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного санкції статті(санкції частини статті) за це кримінальне правопорушення.

При призначенні покарання за ч.4 ст.186 КК України судом враховано, що обвинувачений щиро покаявся, раніше не судимий, добровільно частково відшкодував потерпілому заподіяну моральну шкоду у розмірі 15000 грн., також судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання, та позицію потерпілого, який в судових дебатах просив суворо не карати ОСОБА_7 .

Таким чином, при застосуванні вимог ч.1 ст.69 КК України судом враховано наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, у тому числі і часткове відшкодування моральної шкоди за умов факту повернення потерпілому предмету відкритого викрадення і зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Також судом прийнято до уваги похилий вік обвинуваченого і відсутність даних про притягнення його до кримінальної відповідальності раніше.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що каяття ОСОБА_7 не було щирим і визнання вини лише під тиском зібраних доказів, на матеріалах кримінального провадження не ґрунтуються.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З вироку суду вбачається, що розгляд кримінального провадження відбувся з встановленням обсягу дослідження доказів за вимогами ч.3 ст.349 КПК України з врахуванням повного визнання вини ОСОБА_7 і не оспорювання ним фактичних обставин кримінальних правопорушень.

Щирість його каяття стверджується осудом своєї поведінки, усуненням негативних наслідків шляхом добровільного відшкодування моральної шкоди.

Зазначені обставини вищевказані доводи апеляційної скарги прокурора спростовують.

Також суд першої інстанції, після визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, але в умовах обов`язкового контролю за його поведінкою з боку органів з питань пробації, врахувавши при цьому особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, його відношення до скоєного, наявність визначеного постійного місця проживання обвинуваченого.

Посилання прокурора на невірне зазначення ініціалів обвинуваченого в мотивувальній та резолютивній частині вироку суду, де замість вірного « ОСОБА_7 » зазначено « ОСОБА_10 » є очевидною опискою, яка виправлена ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2024 року, на що прокурором не було звернуто уваги.

Доводи апеляційної скарги прокурора правильності висновків суду першої інстанції про необхідність застосування вимог ст.ст.69,75 КК України, не спростовують.

Проте, вимоги апеляційної скарги про необхідність зміни вироку у частині покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України з арешту на штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є слушними.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального,кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-ІХ від 23.08.2023 року внесені зміни до санкції ч.2 ст.125 КК України, якими таке покарання як арешт виключено.

Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, якими б призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України свідчило про його несправедливість через м`якість.

В силу ст.5 КК України ухвалення таких змін до закону про кримінальну відповідальність свідчить про необхідність поліпшення становища ОСОБА_7 і необхідність застосування принципу зворотної дії закону у часі.

Таким чином, покарання ОСОБА_7 з урахуванням вимог апеляційної скарги прокурора підлягає приведенню у відповідність до вимог Закону України про кримінальну відповідальність.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати підставою для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

За таких обставин вирок підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: