Справа № 515/531/24
Провадження № 1-кп/513/115/24
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Сарата Одеської області кримінальне провадження №0001509, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 грудня 2023 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2023 року приблизно о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , керував власним, технічно справним вантажним сідловим тягачем марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , у світлу пору доби та в умовах необмеженої видимості здійснював рух по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини по АДРЕСА_2 , з боку м. Одеса в напрямку м. Рені Одеської області. На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній рух, одна смуга руху у напрямку м. Рені, одна смуга руху у напрямку м. Одеса, напрямки руху поділені суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України). Під час руху в напрямку м.Одеса по вул. Василя Тура в м. Татарбунари ОСОБА_4 порушив вимоги п. 12.4 ПДР України відповідно до якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год», рухався зі швидкістю приблизно 63 км/год.

При цьому ОСОБА_4 , проявляючи злочинну недбалість, був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, в установлених межах безпечної швидкості, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, чим порушив вимоги п. п. 1.5., п/п «б» п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України, що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Проїжджаючи по зазначеній ділянці дороги та наближаючись до перехрестя вулиць Горького та Василя Тура в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області та нерегульованого пішохідного переходу, про який його інформували інформаційно-вказівні дорожні знаки 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальна розмітка біло-червоного кольору 1.14.2 «зебра», перед яким ліворуч на зазначеній дорожній розмітці «зебра» знаходились пішоходи.

Проявляючи злочинну самовпевненість маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 , заходів, для уникнення та розвитку аварійної ситуації не вжив, чим порушив вимоги п. 4.16. вказаних Правил, якими передбачено:

п. 4.16. «Пішохід має право:

a) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора».

Так, отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на проїзній частині небезпеки у русі, у вигляді трьох пішоходів, серед яких знаходилась ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка почала перетинати проїзджу частину у встановленому для переходу місці - по зазначеному пішохідному переходу, з лівого боку праворуч, за ходом руху автомобіля, водій ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, зі швидкість приблизно 63 км/код, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, відволікся від керування, через недбалість, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, хоча завчасно міг виявити пішохода на дорозі, проігнорував вимоги п. п. 18.1., 12.4. вказаних Правил, якими передбачено:

п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год

Продовжував рух на керованому транспортному засобі та при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не відреагував на виниклу небезпеку для руху, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, продовжив рух керованого транспортного засобу, виїжджаючи на нерегульований пішохідний перехід.

Як наслідок, водій ОСОБА_4 допустив наїзд передньою частиною керованого вантажного сідлового тягача марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_6 , під час якого відбувся контакт тіла пішохода з передньою центральною частиною кабіни автомобіля, з наступним відкиданням та падінням потерпілої на дорожнє покриття.

Водій ОСОБА_7 згідно висновку експерта мав технічну можливість запобігти ДТП, а саме уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , і порушення вимог п. п. 12.4. та 18.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_6 отримала наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді: двох рвано-забитих ран лобової ділянки справа, крововилив у м`які тканини правої половини обличчя, закритий перелом верхньої та медіальної стінок правої орбіти із переходом на верхні стінки комірок гратчастої кістки, багатоуламковий перелом передньої, латеральної, медіальної стінок правої верхньощелепної пазухи зі зміщенням уламків в порожнину пазухи, закритий перелом великого крила клиноподібної кістки з обох сторін, уламковий перелом верхньої стінки основної пазухи, забій головного мозку легкого ступеня; травма правої кисті: вивих середньої фаланги IV пальця правої кисті, закритий перелом основи V п`ясткової кістки.

Відкрита черепно-мозкова травма, що включає у свій комплекс переломи кісток основи черепа, являє собою небезпечне для життя ушкодження, за цим критерієм, згідно п. 2.1.1. «а» та п. 2.1.3. «» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р., відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Травма правої кисті у вигляді вивиху середньої фаланги IV пальця правої кисті та закритого перелому основи V п`яткової кістки, при звичайному своєму перебігу, призводить до розладу здоров`я тривалістю понад 21 день, тому за цим критерієм, згідно п. 2.2.2. «Правил…» відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п.1.5, п.п. «б» п.2.3; п.18.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду кримінального провадження була повідомлена, в порядку та строки визначені ст. 135 КПК України, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 морального та матеріального характеру не має, шкоду відшкодовано у повному обсязі, просить його не позбавляти його волі та не позбавляти його права керування транспортним засобом..

З урахуванням положень ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд заслухавши думку учасників судового провадження, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого.

Суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності потерпілої.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро зізнався. Надав суду показання у відповідності з встановленими обставинами зазначеними у обвинувальному акті, згодився з обсягом здобутих по справі доказів і не оспорював їх, а також визнав не доцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Додав, що має великий стаж водія, та жодного разу не допустив аварії. Цього дня рано двома машинами виїхали з м.Раздельна, він їхав другим. Бачив, що до пішохідного переходу наближається двоє дівчат та потерпіла. Дівчата та потерпіла раптово побігли, дівчата перебігли, а потерпіла не встигла добігти та він своєчасно не змін зупинити автомобіль, який був завантажений на мав вагу десь 40 тон та наздогнав потерпілу і вчинив на неї наїзд, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Він постійно допомагав потерпілій у лікуванні, спочатку у районній, а потім у обласній лікарні. Щиро кається, просить суворо не карати його та не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки 12 років хворіє дружина, наразі майже не пересувається, що потребує матеріальних затрат на лікування, а автомобіль є для нього єдиним джерелом доходу.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, зміст цих обставин вказаними особами розуміється правильно, сумнівів стосовно добровільності та істинності їх позиції у суду немає, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та вирішенням питання щодо речових доказів та судових вмитрат, що узгоджується з ч.3 ст.349 та ст.351 КПК України.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того дане рішення повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R(87)18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини його провина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

-постановою про визнання речовими доказами від 22.12.2023 року, згідно якої у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами: вантажний сідловий тягач марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4

-ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2023 року, якою накладено арешт на вантажний сідловий тягач марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4

-постановою про визнання речовими доказами від 31.01.2024 року, якою визнано речовими доказами DVD-R диск з вмістом відеофайлу на якому зображено наїзд на пішохода ОСОБА_6 вантажним сідловий тягачем марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який поміщено до паперового конверту з маркуванням «Пакет №1».

- ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2024 року, якою накладено арешт на DVD-R диск з вмістом відеофайлу на якому зображено наїзд на пішохода ОСОБА_6 вантажним сідловий тягачем марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який поміщено до паперового конверту з маркуванням «Пакет №1».

-розпискою ОСОБА_4 , який отримав від працівників поліції 16.01.2024 року вантажний сідловий тягач марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 на відповідальне збереження.

Інші докази по справі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки фактичні обставини справи та розмір матеріальних збитків ніким не оспорювався.

Дослідивши в сукупності всі докази надані сторонами кримінального провадження суд «поза розумним сумнівом» переконався, що вина обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена та дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкоджкення.

У відповідності до вимог ст. 337 КПК України розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, не вбачається.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому, слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли в суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення яке належить до суспільно-небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, має постійне місце проживання та роботу, одружений, утримує дружину, інваліда 2 групи з 22.05.2012 року, яка потребує стаціонарного лікування у неврологічному відділенні, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, суд враховує зокрема спосіб його життя, його вік, стан здоров`я, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному об`ємі, повністю відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду у добровільному порядку, критичного ставиться до скоєного, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, даючи чіткі викривальні покази.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При цьому, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Наведені обставини у своїй сукупності, дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого у період іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, з аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху, враховуючи обставини кримінального правопорушення, а також той факт, що діяльність обвинуваченого, пов`язана з керуванням транспортним засобом, дружина не працює, є інвалідом 2 групи та знаходиться на утриманні ОСОБА_4 , для нього та його сім`ї наявність права керування транспортним засобом є необхідним для отримання джерела доходу, суд також враховує думку потерпілої та приходить до висновку про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання ОСОБА_4 суд вважає відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Зі змісту ч.4 ст. 174 КПК України вбачається, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Цивільний позов не заявлявся.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Керуючись ст. ст.349, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю на один рік шість місяців, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 , п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Початок відбування покарання за даним вироком рахувати з 02.07.2024 року.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази по справі: вантажний сідловий тягач марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити ОСОБА_4 , скасувавши арешт накладений на зазначені речові докази, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2023 року.

Речові докази у справі: DVD-R диск з вмістом відеофайлу на якому зображено наїзд на пішохода ОСОБА_6 вантажним сідловий тягачем марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 400.26» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом марки «RENDERS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який поміщено до паперового конверту з маркуванням «Пакет №1» залишити в матеріалах кримінального провадження №0001509 , скасувавши арешт накладений на зазначені речові докази, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 16 660,16 грн (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят грн 16к.).

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженому.

Суддя ОСОБА_1