ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2333/23
Провадження № 11кп/818/96/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 09 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 13 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000192, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, розлученого, з вищою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого, останній раз: 05 вересня 2022 року Київським районним судом м.Полтави за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, (покарання не відбуте),

у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 09 травня 2023 року засуджено ОСОБА_6 :

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн;

- за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Цим же вироком постановлено, що вирок Київського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2022 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, підлягає самостійному виконанню.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової технічно-криміналістичної експертизи документів у розмірі 9 559 грн. 20 коп.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 у 2018 році, умисно, достовірно знаючи, що не проходив встановлену законом процедуру для отримання посвідчення водія, виступив пособником у підробленні посвідчення, яке видається державною установою та надає право керування транспортними засобами, а саме у підробці посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого 16 грудня 2016 року Центром 5341 на ім?я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_6 в 2018 році, знайшов в мережі Інтернет оголошення про продаж посвідчень водія та бажаючи управляти транспортними засобами категорії «А», «A1», «В1», «В», «C1», «С», «D1», «D», «BE», «C1E», «CE», «D1E», «DE», але при цьому не проходити навчальні курси в автошколі та не здавати іспит на знання правил дорожнього руху, зателефонував за вказаним в оголошенні номером невстановленій особі, щодо виготовлення посвідчення на право керування транспортним засобом на його ім?я, тобто ОСОБА_6 за грошову винагороду.

3 метою реалізації свого злочинного задуму, ОСОБА_6 виступив в ролі пособника у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, надавши за допомогою свого мобільного телефону невстановленій особі свої персональні дані, зокрема: фотокопію паспорта громадянина України на власне ім?я, власну фотографію у електронній формі, а також фотокопію власного підпису, чим сприяв у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія НОМЕР_2 на ім?я ОСОБА_6 .

У подальшому невстановлена в ході досудового розслідування особа, домовилася з ОСОБА_6 про зустріч при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, однак не пізніше 11 год. 20 хв. 12 квітня 2023 року, де передала ОСОБА_6 посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , видане 16 грудня 2016 року Центром 5341 на ім`я ОСОБА_6 , бланк якого виготовлено не поліграфічним комбінатом «Україна», що здійснює випуск відповідних бланків документів.

Таким чином, ОСОБА_6 , виступив пособником у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, що надало йому право на керування транспортними засобами категорії «А», «А1», «B1», «B», «C1», «С», «D1», «D», «BE», «C1E», «CE», «D1E», «DE».

Крім того, в 2018 році, ОСОБА_6 , переслідуючи ціль незаконного використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує порядок видачі особі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами (далі - посвідчення водія) відповідної категорії, що передбачений Положенням «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_2 , виданого 16 грудня 2016 року Центром 5341 на ім?я ОСОБА_6 , з метою його незаконного використання, пред`являючи його під час керування транспортними засобами співробітникам поліції у разі його зупинки та перевірки документів.

Так, 12 квітня 2023 року, близько об 11 год. 20 хв. ОСОБА_6 , знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , був зупинений співробітниками патрульної поліції Харківської області для перевірки документів. В цей час у ОСОБА_6 виник прямий умисел, спрямований на використання вищевказаного підробленого посвідчення водія, реалізуючи який ОСОБА_6 під час перевірки поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області документів, пред?явив останнім, тобто незаконно використав завідомо підроблений документ-посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_2 , виданого 16 грудня 2016 року Центром 5341 на ім?я ОСОБА_6 , бланк якого виготовлено не поліграфічним комбінатом «Україна», що здійснює випуск відповідних бланків документів.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з врахування внесених в неї змін, не оспорюючи фактичні обставини провадження, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень та звільнити його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2022року, яким йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та 200 годин громадських робіт. Покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2022року у виді 200 годин громадських робіт виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування посилається на те, що оскаржуваним вироком ОСОБА_6 , крім іншого, визнаний винним та засуджений за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, крім іншого, три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З урахуванням вищевикладеного, на теперішній час закінчились строки давності притягнення до відповідальності ОСОБА_6 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України. Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Крім цього зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 повинен був застосувати вимоги ч.1 ст.71 КК України та приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, після постановлення вироку Київського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2022 року, яким йому призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, та на час постановлення оскаржуваного вироку це покарання не відбув.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та наполягала на її задоволенні.

Обвинувачений в судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив звільнити його за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, були зроблені на підставі наданої ним заяви, доданої до обвинувального акту, відповідно до якої він беззаперечно визнав вину, а провадження було розглянуте в спрощеному порядку, передбаченому ст.382 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, ОСОБА_6 засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, яке вчинено у 2018 році.

Відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Злочин, передбачений ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, з огляду на приписи статті 12 КК України (у редакції, яка діяла на момент його вчинення) є злочином невеликої тяжкості, оскільки найбільш суворим покаранням за його вчинення є обмеження волі на строк до двох років, а на момент розгляду справи в суді - кримінальним проступком.

За змістом вимог п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, на момент постановлення вироку вже закінчилися строки давності щодо кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, чому судом першої інстанції не було надано уваги та не з`ясовано думку обвинуваченого щодо можливості застосування цієї правової пільги, а тому доводи прокурора про це в апеляційній скарзі є цілком слушними.

Відповідно до клопотання, заявленого в судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закрити кримінальне провадження за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати в частині засудження ОСОБА_6 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України та звільнити його від кримінальності відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, закривши провадження в цій частині.

Таким чином, враховуючи, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим епізодом обвинувачення закінчились, то суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування вимог ч.1 ст.70 КК України, незалежно від способу застосування інституту давності.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню ч.1 ст.71 КК України, то колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Із оскаржуваного вироку та матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2022 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Згідно наданої відповіді заступника начальника Холодногірського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківської області від 01 листопада 2023 року №24/33/3496-23, обвинувачений ОСОБА_6 , засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2022 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, з 07 листопада 2022 року перебуває на обліку в Холодногірському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, покарання за вказаним вироком не відбував.

У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, застосовується принцип призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд, відповідно до ч.1 ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з п.25 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до положень ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання, в даному випадку невідпрацьована кількість годин громадських робіт, переводиться в більш суворий вид покарання, тобто кількість днів обмеження волі, виходячи із такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі, відповідають вісім годин громадських робіт.

Відповідно до приписів ст.73 КК України при заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 фактично не відбув покарання за попереднім вироком, суд першої інстанції, в порушення наведених вище вимог закону України про кримінальну відповідальність, призначив йому покарання без застосування вимог ст.71, 72 КК України.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, вчинене обвинуваченим після постановлення попереднього вироку та до повного відбуття покарання за ним, то суд першої інстанції повинен був призначити покарання за ч.4 ст.358 КК України, після чого застосувати приписи ст.71 КК України, проте не дотримався цих вимог закону.

Тим чином суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 , п.1 ч.1 ст.413, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зважаючи на те, що апеляційним судом ухвалюється новий вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів наводить обставини та відомості, які приймає до уваги при визначенні виду та міри покарання.

Із матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, вбачається, що обвинувачений судимий, останній раз вироком Київського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2022 року за ч.1 ст.125 КК України, призначене за вказаним вироком покарання у виді громадських робіт добровільно обвинуваченим відбуто не було.

Разом з цим, за матеріалами провадження, обвинувачений розлучений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з 31 травня 2022 року проходить службу в ЗСУ.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та наведенні вище відомості про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 за ч.4 ст.358 КК України покарання у виді штрафу достатнім, що також не оскаржується й прокурором в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає та виконується самостійно.

Таким чином, вирок Київського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2022 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, підлягає самостійному виконанню.

На думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є необхідним, справедливим й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в редакції внесених в неї змін задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 09 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині засудження за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України закрити.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 09 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2022року у виді 200 годин громадських робіт, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у виді у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та 200 годин громадських робіт. Покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2022року у виді 200 годин громадських робіт виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3