ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/7244/22 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/903/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняза апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2023 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, громадянин України, із неповною вищою освітою, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч. 5 ст. 111-1 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування та надання публічних послуг, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 22.02.2022 Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24.02.2022 о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати широкомасштабне вторгнення в Україну.

У подальшому Збройними Силами РФ та іншими військовими формуваннями і підрозділами РФ, здійснено вторгнення на територію суверенної держави України.

24.02.2022 указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини території України, представниками збройних сил та інших державних органів Російської Федерації створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації, зокрема «Шевченковское территориальное управление Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» на території Куп`янського району Харківської області.

Так, після незаконного вторгнення на територію України збройних сил Російської Федерації, тобто після 24.02.2022, у громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно - господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави - агресора.

Так, громадянин України ОСОБА_8 на добровільній основі, 27.06.2022 погодився зайняти посаду «исполняющего обязанности начальника отдела административно-хозяйственного обеспечения», у незаконному органі влади, у тому числі в окупаційній адміністрації держави - агресора, а саме: «Шевченковского территориального управления Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, з 27.06.2022 до деокупації території смт Шевченкове Харківської області, але не пізніше 21.09.2022 здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарчі функції, займаючи посаду «исполняющего обязанности начальника отдела административно- хозяйственного обеспечения», за що отримував заробітну платню у розмірі 30 000 рублів.

Так, ОСОБА_8 під час перебування на посаді «исполняющего обязанности начальника отдела административно-хозяйственного обеспечения», організував встановлення на території району селища Шевченкове біл-бордів для розміщення проросійської агітації, до установки яких залучав техніку, яка перебувала на балансі Шевченківської селищної ради Харківської області, організовував поїздки службовим автотранспортом для доставляння кореспонденції до АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром, на його думку, є явно несправедливим через свою суворість та призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, створених на тимчасово окупованій території.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який не має судимості в силу ст.89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має статус особи з інвалідністю ІІІ групи.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції частини статті за інкримінований йому злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом положень ст. 409 та ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, на думку колегії суддів є слушними та обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було взято до уваги лише доводи сторони обвинувачення, та жодним чином не розглянуті доводи сторони захисту внаслідок чого обвинуваченому призначеного максимальний строк покарання, що передбачений санкцією статті.

Крім того, з цього приводу суд першої інстанції не навів жодних аргументів призначивши обвинуваченому максимальне покарання, що за переконанням колегії суддів не відповідає вимога чинного кримінального законодавства та рекомендаціям наведеним у п. 2 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати.

Так, ОСОБА_8 не має судимості в силу ст.89 КК України, тож до цього часу має досвід притягнення до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має статус особи з інвалідністю ІІІ групи. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено, хоча згідно обвинувального акту вони є, але за повідомленням прокурора, це є лише технічна помилка, а обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Таким чином, районний суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді 10 років реального позбавлення волі, належним чином не врахував вищенаведені дані про особу винного, не надав належної та об`єктивної оцінки обставинам справи, та призначив обвинуваченому, за переконанням колегії суддів, покарання, яке відповідно до ст. 414 КПК України слід визнати таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 408, з врахуванням ч. 2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга захисника - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 20.12.2023 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити шляхом пом`якшення.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 5 ст. 111-1 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування та надання публічних послуг, на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією майна.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді