03.06.2024
Справа № 642/7096/23
Провадження № 1-кп/642/14/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 436-2 КК України, ч.2 ст. 114-2 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебувають вказані об`єднані кримінальні провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, вказуючи на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість та обставини вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_5 .

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_5 , обставини вчинення інкримінованих йому злочинів.

Даних щодо захворювань, які перешкоджають або унеможливлюють перебування ОСОБА_5 під вартою, суду не надано.

Обставини, що відповідно до ст.178 КПК України враховуються при продовженні запобіжного заходу, а саме: тяжкість покарання, що загрожує особі; вік та стан здоров`я обвинуваченого, соціальні зв`язки; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, безумовно свідчать про те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, учасники процесу наразі не допитані, відтак, встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ризики, на переконання суду, тривають досі та не зникли.

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого або зміни запобіжного заходу на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно з ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 01.08.2024 включно, без визначення застави.

Строк дії ухвали - до 01.08.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя