У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

та прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000098 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

Встановив:

07 травня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської

області з Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2024 року це кримінальне провадження було призначено в підготовче судове засідання на 13.05.2024.

Ухвалою суду від 13.05.2024 призначено судовий розгляд кримінального провадження на 21 травня 2024 року, який в подальшому було відкладено на 12.06.2024, 25.06.2024 та 01.07.2024.

01 липня 2024 року в судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників його розгляду, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України дійшов висновків, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають ізнорм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

ОСОБА_4 , розуміючи, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для нього у цьому випадку можуть бути визнані як менш небезпечні ніж покарання і процедура виконання покарання, суд вважає за потрібне продовжити йому захід забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В порядку ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

До цього, згідно з листом Верховного суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 з таких причин:

- особисте зобов`язання - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що може виразитися у перешкоджанні встановленню об`єктивної істини в цьому кримінальному провадженні, повного, всебічного розслідування шляхом здійснення впливу на свідків та потерпілих, оскільки ОСОБА_4 відомо, де вони проживають та вони є мешканцями одного населеного пункту;

- особиста порука - до цього часу на адресу Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури, органу досудового розслідування, суду не надходили письмові звернення осіб, які заслуговують на довіру та бажають поручитися за виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу;

- застава - відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд може не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також щодо злочину, який спричинив загибель людини, а також наразі прокурору не надходили заяви або клопотання від обвинуваченого, його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливості внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.;

- домашній арешт - неможливо застосувати через те, що ОСОБА_4 відповідно до довідки-характеристики проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був нині покійний ОСОБА_6 без переоформлення права власності на цей будинок. Також, у разі застосування до нього такого запобіжного заходу є ризик самостійно чи через інших осіб здійснювати вплив на потерпілих, свідків, показання яких у подальшому судовому засіданні матимуть доказове значення, оскільки цей запобіжний захід передбачає знаходження обвинуваченого у тому ж населеному пункті у якому проживає більшість свідків.

Вважаю, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вказаним вище ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» та «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу».

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду потрібно враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Наразі підстави для зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, відсутні, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують такі ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, а саме може:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Взявши до уваги зазначені вище норми законів, оцінюючи обставини цієї справи, зокрема те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, суд вважає за потрібне продовжити йому строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 ( шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст.176-178, 183-184, 194, 197, 315 КПК України, суд

Постановив:

Клопотання прокурора Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю (до затримання) АДРЕСА_1 , громадянину України, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працюючому, не одруженому, раніше не судимому, - строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 ( шістдесят) днів, тобто з 01 липня 2024 року до 29 серпня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена.

Суддя