Справа №295/8547/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000543 від 17.05.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, перебуваючи в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 25.04.2023 року о 08 год. 00 хв. не з`явився на службу до оперативної групи військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 09 травня 2023 року, коли прибув до оперативної групи військової частини НОМЕР_1 , чим закінчив вчинення кримінального правопорушення.

Далі, перебуваючи в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, повторно 19.06.2023 року о 08 год. 00 хв. не з`явився на службу до оперативної групи військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 11 год 00 хв 26 червня 2023 року, коли прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, чим закінчив вчинення кримінального правопорушення.

Своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні спочатку вину визнав, у вчиненому розкаявся. Суду надав покази, що 11.04.2022 року він добровільно прибув у 13-й батальйон ВЧ НОМЕР_2 , де проходив військову службу та отримав отримав поранення, не міг виконувати обов`язки за посадою, був виведений у розпорядження командира військової частини, отримував заробітну плату близько 500 грн. на місяць, намагався перевестись у іншу військову частину. 25.04.2023 зателефонував до майора Жайворонка та повідомив, що погано почувається та буде звертатись до сімейного лікаря, однак до сімейного лікаря не звертався і на службу на з`являвся з цього дня аж до 09.05.2023, коли йому повідомили, що справа відносно нього перебуває в провадженні ДБР. Він прибув до ДБР, там йому надали три дні залучити адвоката. Спочатку він не міг знайти адвоката, потім загубив телефон і не міг подзвонити слідчому, тому вчасно не прибув на допит. При цьому він думав, що у військову частину не потрібно з`являтися, а тому з 19.06.2023 не з`являвся на службу. 20.06.2023 він був оголошений у розшук, але був не вдома і про це не знав. 26.06.2023 прибув додому і від жінки дізнався, що він у розшуку, поїхав до слідчого, а 27.06.2023 вже був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказав, що дозволу не з`являтися у військову частину йому ніхто не надавав, він сам так вирішив, стаціонарно не лікувався. Шкодує, не вчинив би повторно, вину визнає повністю, кається.

В подальшому обвинувачений змінив свою позицію. Суду пояснив, що вину визнає частково. Визнає, що дійсно не прибував у військову частину. Однак йому не були доведені його обов`язки, а тому він не знав, що потрібно з`являтись у військову частину. Вимоги статутів він не знає, оскільки більшу частину служби перебував в зоні бойових дій. До військової частини після виведення в розпорядження командира військової частини певний період прибував, оскільки намагався перевестись до іншої військової частини. Однак у зв`язку із неможливістю здати майно, що рахувалось за ним, він не зміг перевестись у іншу військову частину і тому перестав прибувати на службу.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченого про те, що йому не було відомо про його обов`язок прибувати на службу, виходячи як з його попередніх показів, де він щиро розкаювався у вчиненому та визнавав вину, так і виходячи з наведених ним причин залишення військової частини: спочатку розказував, що захворів, потім потрібно було забезпечувати сім`ю, а виплачуваних коштів було недостатньо, не зміг перевестись у іншу військову частину. Все це свідчить не про незнання своїх обов`язків, а про відсутність мотивації продовжувати військову службу за існуючих на той час умов.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що ОСОБА_3 проходив службу в ВЧ НОМЕР_1 . В квітні та червні 2023 самовільно не з`являвся на службу за наступних обставин. Так, під час ранкового шикування старший оперативної групи ОСОБА_8 виявив відсутність ОСОБА_3 та повідомив про це ОСОБА_7 . Вони телефонували його жінці, вона його місце знаходження не знала. ОСОБА_3 сам не попереджав про своє місцезнаходження. Перший епізод самовільної неявки тривав 12 днів, потім він сам з`явився і його зарахували до списків військової частини, але на посаді він не перебував. Потім справа була передана в ДБР. З ДБР повідомили, що він не з`явився. Після їх дзвінка жінці через декілька днів він з`явився в ДБР. Характеризував ОСОБА_3 як такого, який потребує постійного контролю, був в зоні бойових дій, має 2 контузії, гарний сім`янин.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що з 24.04.2024 є заступником начальника штабу з мобілізації ВЧ НОМЕР_1 . ОСОБА_3 військовослужбовець цієї частини, який прийшов для служби добровільно, був у зоні бойових дій, отримував поранення. Двічі самовільно не з`являвся до військової частини. Вперше з 25.04.2023 по 09.05.2023, після чого сам повернувся, причини його відсутності не пам`ятає. Вдруге з 19.06.2023 по 27.06.2023. Виявив його відсутність старший оперативної групи під час ранкового шикування. Він (свідок) був на тому шикуванні і бачив це. Розшукували ОСОБА_3 : дзвонили йому та родичам. Було таке, що він відповідав, було, що і не відповідав. Охарактеризував його позитивно.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що є командиром десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . В травні він почав приймати свої обов`язки за посадою та дізнався, що ОСОБА_3 самовільно не з`явився до військової частини. Це було з 25.04.2023 по 09.05.2023. Другий епізод був з 19.06.2023 по 27.06.2023. Виявивши його відсутність, першочергово телефонували йому, потім - родичам.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив, що є дядьком обвинуваченого ОСОБА_3 Навесні 2023 він самовільно не з`являвся на службу без поважних причин. Щодо іншого випадку йому не відомо. Характеризував його позитивно.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є дружиною обвинуваченого. В період з 25.04.2023 по 09.05.2023 він самовільно не з`являвся до військової частини, оскільки отримував маленьку заробітну плату. В цей час працював у селі, щоб заробити кошти для родини. 18.06.2023 він поїхав у військову частину. 20.06.2023 приїхали працівники поліції, сказали, що його немає, він слухавку не брав. Не знає, де він перебував, знає, що вживав алкоголь.

Крім показів обвинуваченого та свідків, вина ОСОБА_3 у пред`явленому обвинувачені повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні письмових доказів.

Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2022 № 46 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 ОСОБА_3 з 11.04.2022 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації до Збройних Сил України, який добровільно прибув на службу до військової частини НОМЕР_1 та наказом від 17.04.2022 № 54 його призначено на посаду.

28.12.2022 згідно наказу № 314 командира військової частини НОМЕР_1 солдата резерву запасного взводу 28 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Факт неявки ОСОБА_3 на службу в період з 25.04.2023 по 09.05.2023, окрім пояснень свідків та обвинуваченого, також підтверджується:

-рапортом старшого оперативного групи військової частини А НОМЕР_3 майора ОСОБА_12 , згідного якого 25.04.2023 о 08.00 під час ранкового шикування особового складу оперативної групи військової частини НОМЕР_1 був виявлений факт відсутності в строю солдата ОСОБА_3 , який про свою можливу відсутність командування не повідомляв, на телефонні дзвінки не відповідав;

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2023 № 26, згідно якого з 25.04.2023 ОСОБА_3 виключено з котлового забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення;

-доповіддю старшого оперативної групи військової частини А НОМЕР_3 майора ОСОБА_12 , згідно якої 09.05.2023 о 08.00 до військової частини НОМЕР_1 повернувся солдат ОСОБА_3 ;

-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2023 № 40, згідно якого солдата ОСОБА_3 зараховано на котлове забезпечення та поновлено виплату йому грошового забезпечення з 09.05.2023;

-наказом від 26.04.2023 № 55 про призначення службового розслідування, актом службового розслідування, затвердженим 01.05.2023 та наказом від 02.05.2023 № 72 про результати проведення службового розслідування, якими встановлено факт самовільної неявки на службу до оперативної групи військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 .

Факт неявки ОСОБА_3 на службу в період з 25.04.2023 по 09.05.2023, окрім пояснень свідків та обвинуваченого, також підтверджується:

- рапортом старшого оперативного групи військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_13 від 19.06.2023, згідного якого 19.06.2023 о 08.00 під час ранкового шикування особового складу оперативної групи військової частини НОМЕР_1 був виявлений факт відсутності в строю солдата ОСОБА_3 , який про свою можливу відсутність командування не повідомляв, на телефонні дзвінки не відповідав;

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2023 № 81, згідно якого з 19.06.2023 ОСОБА_3 виключено з котлового забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення;

- наказом від 20.06.2023 № 129 про призначення службового розслідування, актом службового розслідування, затвердженим 23.06.2023 та наказом від 23.06.2023 № 115 про результати проведення службового розслідування, якими встановлено факт самовільної неявки на службу до оперативної групи військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 .

Відсутність поважних причин неявки обвинуваченого на військову службу у вказаний період підтверджується не тільки його поясненнями, поясненнями свідків, але й довідками лікарень, що він лікування не проходив, за медичною допомогою в період з 25.04.2023 по 26.06.2023 року не звертався.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_3 не суб`єктом даними кримінального правопорушення спростовуються матеріалами справи, оскільки він є військовослужбовцем і не звільнений з військової служби.

Таким чином в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України. Його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, за місцем служби характеризувався позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, є учасником бойових дій, нагороджений відзнаками Президента України, особа з інвалідністю третьої групи, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини.

Суд враховує наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину; обставину, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України: вчинення злочину повторно.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи наведене, суд приходить до твердого переконання про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про неможливість застосування звільнення від відбування покарання.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 27.06.2023 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.8 ст. 177 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Він раніше не судимий, одружений, має малолітню дитину, під час досудового розслідування перебував у розшуку, до інкримінованих подій характеризувався позитивно, є учасником бойових дій, має бойові нагороди, травми.

Встановлені судом обставини свідчать про наявність ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки під час досудового розслідування перебував у розшуку, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні самовільного залишення військової частини повторно.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з метою належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З врахуванням наведеного, інкримінованого злочину, особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про недоцільність визначення розміру застави обвинуваченому.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 371 374, 394, 615 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж до 05.05.2024.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 26.06.2023 по день набрання вироком законної сили у строк покарання день за день.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту проголошення вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1