Справа №: 148/712/24
Провадження № 1-кп/148/112/24
В И Р О К

Іменем України

10 квітня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Тульчин кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000041 від 06.02.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шура-Копіївська Тульчинського району Вінницької області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що в ніч з 03.02.2024 на 04.02.2024, у період воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, перебуваючи у спальній кімнаті приміщення будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помітила мобільний телефон торгової марки Nomi І2840, який належить ОСОБА_5 та в неї винник умисел незаконно збагатитися шляхом його крадіжки.

В подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи належність на праві приватної власності вказаного майна іншій особі, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, таємно, з корисливих мотивів, умисно шляхом вільного доступу переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_5 заснув, з поверхні тумби, викрала мобільний телефон торгової марки Nomi І2840, вартістю 858 гривень 80 копійок.

Після заволодіння вище вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_6 місце вчинення злочину залишила та з викраденим телефоном пішла до власного домогосподарства, тим самим розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 858 гривень 80 копійок.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що умисні дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

21 березня 2024 року на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_6 за участі захисника підозрюваної, адвоката ОСОБА_4 , з урахуванням письмової згоди потерпілого ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_6 в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті у діяннях передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_6 в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком та покладення обов`язків, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

На підставі ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в судовому засіданні, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання, зазначивши, що при її укладенні були дотриманні вимоги кримінального кодексу та кримінально процесуального кодексу України.

ОСОБА_6 просила угоду затвердити, визнала свою вину у вчинені кримінального правопорушення, не заперечувала проти обставин, встановлених під час проведення досудового розслідування. Зазначила, що під час укладення угоди на неї жодного тиску не вчинялось, укладення угоди є добровільним. Також обвинувачена ОСОБА_6 зазначила, що зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені обвинуваченою, відмітив дотримання вимог КПК України при укладенні угоди.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив надання письмової згоди на укладення угоди, заперечень не має.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Покарання, узгоджене сторонами, відповідає санкції, передбаченій ч. 4 ст. 185 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи викладене, а також те, що укладення угоди сторонами є добровільним, умови угоди не суперечать вимогам чинного законодавства, відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд затверджує дану угоду.

Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт накладений на речові докази в кримінальному провадженні.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи у справі відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 371, 374, 473, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 21.03.2024 року у кримінальному провадженні № 0000041 від 06.02.2024 року між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_6 за участі захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 , з урахуванням письмової згоди потерпілого ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбуття, призначеного вироком покарання з випробуванням на два роки, в силу п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, зобов`язавши її періодично являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про переміни свого місця проживання, роботи та навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1514 грн. 56 коп. за проведення товарознавчої експертизи № 550/24-21 від 09.02.2024року.

Арешт накладений ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області №148/287/24 від 08.02.2024 - скасувати.

Речові докази, а саме: мобільний телефон торгової марки Nomi І2840 повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя ОСОБА_1