Справа № 344/6833/22
Провадження № 11-кп/4808/26/24
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 та прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду від 28.07.2023 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у місті Яремче, Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, із вищою освітою, є депутатом Яремчанської міської ради VIII скликання, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено до покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;

- за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вирішено обчислювати з моменту його затримання для виконання вироку.

Відповідно до ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 21.01.2022 року по 19.09.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави - до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до закону.

Згідно вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 20 січня 2022 року приблизно о 18 годині 10 хвилин, в умовах недостатньої видимості через темну пору доби водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить Державному підприємству «Надвірнянське лісове господарство», рухався ділянкою автодороги Н09 «Мукачево-Львів», по вул. Грушевського у селі Лоєва Надвірнянського району Івано-Франківської області, у напрямку міста Мукачево. Дана ділянка дороги призначена для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, які розділені між собою лінією дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України та освітлені ліхтарями вуличного освітлення.

У цей час правим узбіччям дороги в зустрічному напрямку відносно напрямку руху автомобіля рухалися пішоходи - неповнолітня ОСОБА_12 , її рідний брат ОСОБА_13 та їхня мати ОСОБА_14

Рухаючись ділянкою дороги із затяжним поворотом ліворуч, водій ОСОБА_9 порушив вимоги ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.3, п. 1.5, п. 1.7, п. 1.10 (в частині визначення термінів: «безпечна швидкість», «безпечний інтервал», «видимість у напрямку руху», «дорожні умови», «недостатня видимість») розділу 1; п. 2.3б розділу 2; п. 10.1, п. 10.2 розділу 10; п. 12.1, п. 12.2, п. 12.3 розділу 12; п. 13.3 розділу 13 Правил дорожнього руху України, в умовах недостатньої видимості проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував їх під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода - дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухаючись по правому узбіччю в напрямку руху автомобіля, керованого ОСОБА_9 і не створювала для нього небезпеку чи перешкоду для руху, не справився із керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч на узбіччя, не дотримався безпечного інтервалу, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 . Вчинивши наїзд на пішохода ОСОБА_12 , водій ОСОБА_9 продовжив рух керованого ним автомобіля та залишив місце події.

У результаті порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, що ускладнилися тяжким травматичним шоком і мають ознаки тяжких тілесних, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , близько 23 години 00 хвилин, у приміщенні комунального некомерційного підприємства «Надвірнянська центральна районна лікарня».

Порушення ОСОБА_9 п. 2.3б розділу 2; п. 12.1, п. 12.3 розділу 12; п.10.1 розділу 10; п.13.3 розділу 13 Правил дорожнього руху України стали причиною настання наслідків, передбачених ч.2 ст.286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку із ними. Інші наведені порушення сприяли порушенню правил, що викликали наслідки, а також були спрямовані на приховання факту такої пригоди, а також обставин її скоєння.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Крім того ОСОБА_9 , 20.01.2022 року приблизно о 18 годині 10 хвилин по вул. Грушевського у с. Лоєва Надвірнянського району Івано-Франківської області, після наїзду на пішохода ОСОБА_12 завідомо залишив її без допомоги хоча вона перебувала в небезпечному для життя стані внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_9 сам поставив потерпілу ОСОБА_12 в небезпечний для життя стан.

Таким чином ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.135 КК України.

Сторони кримінального провадження з вироком не погодилися та оскаржили його в апеляційному порядку.

- Прокурор вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень внаслідок м`якості.

Звертає увагу, що суд не врахував, що ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення щодо неповнолітньої дитини, які відповідно до ст.67 КК України є обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Крім того, при призначені покарання судом в достатній мірі не враховано тяжкі наслідки у виді смерті дитини, які є непоправними та настали внаслідок кримінальних правопорушень вчинення ОСОБА_9 .

Просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання

за ч.2 ст.286 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки ;

- за ч.1 ст.135 КК України - 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Урешті вирок залишити без змін.

- Захисники вважають вирок незаконним та необґрунтованим. Обставини ДТП вважають недоведеними, а висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи.

Зазначають, що суд дав невірну оцінку доказам по справі та не врахував, що протокол огляду місця події від 20.01.2022 року та схема до нього складені із грубим порушенням вимог КПК України та методології проведення даної слідчої дії, а тому фактичні дані які в них містяться, є недопустимими доказами.

У зв`язку з тим, що фактичні дані закріплені в протоколі ОМП та схемі ДТП стали основою для проведення інших слідчих дій та використані при проведені експертиз, недопустимими є всі докази пов`язані з такими фактичними даними.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 515/22-28 від 28.03.2022 року є нелогічним, невмотивованим, необ`єктивним, хибним. Зазначеним висновком невірно встановлено місце наїзду на пішохода, а тому суд не міг його враховувати при прийнятті рішення. Експерт-трасолог ОСОБА_15 в судовому засіданні не надав переконливих пояснень, щодо недоліків свого висновку. У зв`язку з цим, втрачає свій зміст і висновок експерта №СЕ-19/109-22/2547-ІТ від 07.04.2022р.

Також суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги результати слідчого експерименту, оскільки під час його проведення враховувалося місце наїзду на пішохода, визначене висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 515/22-28 від 28.03.2022 року. Крім того, слідча дія проведена з порушеннями вимог діючого законодавства: погодні умови не відповідали тим, що були на момент ДТП; не врахована темна пора доби з засліпленням від світла фар зустрічного транспорту; не врахована динаміка руху пішоходів. Зазначені порушення перешкодили встановленню об`єктивної видимості водієм ОСОБА_9 пішоходів.

Безпідставно суд першої інстанції не взяв до уваги і докази зібрані стороною захисту. Акт додаткового огляду місця події та висновок експерта №2741-У транспортно-трасологічної експертизи проведеної за замовленням сторони захисту, спростовують висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 515/22-28 від 28.03.2022 року.

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, не мотивував, чому взяв до уваги одні та відкинув інші.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно засудив ОСОБА_9 за ст.135 ч.1 КК України, оскільки справа не містить заяви потерпілої про його притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею, а тому відсутнє приватне обвинувачення.

Окрім іншого, призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який відшкодував всю шкоду потерпілим та усунув негативні наслідки вчиненого ним діяння, має позитивні характеристики, високий соціальний статус.

Просять скасувати вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисники підтримали апеляційну скаргу захисників та заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників та наполягав на задоволення своєї апеляційної скарги.

Потерпіла неодноразово повідомлялася про час та місце апеляційного розгляду, проте в судове засідання не з`явилася. На адресу апеляційного суду від потерпілої ОСОБА_14 надійшла заява, в якій вона заявляє, що немає до ОСОБА_9 претензій ні морального, ні матеріального характеру. Шкода заподіяна загибеллю її доньки - ОСОБА_12 , відшкодована в повному розмірі. Заперечує щодо притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.135 КК України. Просить справу розглядати без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисників підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора - залишенню без задоволення, з таких підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на апеляційні доводи сторін кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ст.286 ч.2 КК України та призначення покарання за цей злочин, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду в цій частині підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції дотримався. Суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку, навів аналіз доказів та виклав мотиви прийнятого рішення.

Що стосується апеляційних доводів захисників, вони не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок оформлення протоколу слідчої дії та додатків до нього визначено ст.ст.104, 105 КПК України.

Порядок проведення огляду, передбачений ст.237 КПК України

Протокол огляду місця події та схема ДТП у цій справі не суперечать наведеним нормам права, а тому викладені в них фактичні дані, обґрунтовано визнані судом допустимими доказами.

Доводи захисників, що протокол складено не у вигляді анкети, як то запропоновано методичними рекомендаціями науковців, практичних працівників МВС та експертів, не спростовують висновків суду.

Не вказують на недопустимість цих доказів і той факт, що для надання медичної допомоги тіло потерпілої переміщували до початку огляду місця ДТП.

Не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту, що особам, які беруть участь в огляді місця події не повідомлено про застосування технічних засобів фіксації, умов та порядку використання фотоапарату Canon та світлового ліхтаря.

Зазначене роз`яснення зафіксоване у протоколі з підписами понятих та спеціаліста (т.2 а.с.148-156). Окрім протоколу, поняті та спеціаліст підписали схему ДТП без зауважень та доповнень, чим погодилися з достовірністю відображеної у цих документах інформацією. Фототаблиця також підписана слідчим та спеціалістом.

Що стосується розташування слідової інформації та виявлених предметів на місці ДТП, відстань їх розташування від нерухомих об`єктів детально зафіксована на схемі ДТП.

Пакування вилучених предметів відбувалося у полімерні пакети, що зазначено у протоколі. Якість такого пакування можна оцінити з висновків експертів та фототаблиць до них, яким ці предмети надійшли для дослідження.

Так, з висновку експерта від 04.03.2022р. №СЕ-19/109-22/820-ТР вбачається, що на експертизу надійшли уламки пластмаси чорного кольору, що поміщені в спец пакет SUD3072631. На упаковці містяться пояснюючи надписи, місце та дата слідчої дії, які предмети всередині пакування, за яким фактом, підписи понятих, спеціаліста та слідчого (т.3 а.с.121).

Якість та правильність пакування інших речових доказів з місця ДТП, були перевірені під час огляду в судовому засіданні, що знайшло своє відображення у вироку. Зауважень про неналежне пакування речових доказів або відсутність підписів понятих та учасників огляду місця події в судовому засіданні не було.

Незазначення в протоколі про використання вимірювальної рулетки чи курвіметра також не вказують на порушення вимог діючого законодавства, оскільки всі учасники слідчої дії підписали схему із зазначеними в ній відстанями та розташуванням виявлених предметів на місці ДТП.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає порушень з боку суду першої інстанції щодо оцінки допустимості протоколу ОМП та схеми ДТП.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи про невмотивованість висновку експерта судової інженерно-транспортної експертизи № 515/22-28 від 28.03.2022 року щодо встановлення місця наїзду на пішохода.

Як вбачається із матеріалів справи, експерт дійшов висновку, що наїзд на пішохода ОСОБА_12 автомобілем «Renault Duster» р.н. НОМЕР_3 відбувся на правому узбіччі дороги по напрямку руху в сторону м. Мукачеве в повздовжньому напрямку в місці, яке передує розташуванню кулька з цукерками на відстані 6,0 м від базової лінії в сторону м. Львів, та в поперечному напрямку в межах від правої границі проїзної частини дороги та узбіччя до кювету, який розташований з правої сторони. Встановити більш точно місце наїзду автомобіля «Renault Duster» р.н. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_12 не надається можливим по причинам відсутності уточнюючої інформації, яка б на це вказувала (том 3 а.п.95-98). Мотивувальна частина цього висновку містить посилання на локалізацію виявлених предметів на місці ДТП, що стало підставою для таких висновків.

Зазначені висновки експерта були правильно оцінені судом у сукупності з показаннями потерпілої, яка стверджувала в суді, що вона з дітьми один за другим рухались по узбіччю дороги.

В ході надання експертом пояснень в суді першої інстанції, він підтвердив свої висновки.

Що стосується визнання недопустимими доказами складеного захисниками Акту додаткового огляду місця події від 25 липня 2022 року та висновку експерта №2741-У транспортно-трасологічної експертизи від 22 серпня 2022 року, суд першої інстанції належним чином мотивував свої висновки. Суд дійшов правильних висновків, що такі доказі є недопустимими, оскільки отримані самостійно адвокатами під час судового розгляду. Такий збір доказів суперечить вимогам ст.333 ч.3 КПК України.

Також не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи, щодо неправильного проведення слідчого експерименту.

Відповідно до вимог ч.1, 4 ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань

Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода.

Таким чином, умови для проведення слідчого експерименту визначає слідчий в залежності від відомостей, для перевірки і уточнення яких проводиться ця слідча дія.

Вимога захисників про необхідність проведення слідчого експерименту в нічну пору доби, з дощем та снігом, із рухом зустрічного транспорту та пішоходів, не ґрунтується на діючому законодавстві. Крім того, проведення слідчого експерименту за таких умов, могло створити небезпеку для життя і здоров`я учасників слідчої дії чи оточуючих.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини та наведені норми права, апеляційний суд дійшов висновків, що апеляційні доводи сторони захисту не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України за обставин викладених у вироку.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи прокурора про призначення надм`якого покарання.

Доводи про необхідність збільшити покарання через тяжкі наслідки у виді смерті дитини не ґрунтуються на вимогах Закону про кримінальну відповідальність.

Так, ч.2 ст.286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

За таких обставин, смерть потерпілого не може бути додаткового врахована для призначення більш суворого покарання.

Крім того, обґрунтовано суд першої інстанції не визнав обставинами, які обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та у присутності дитини.

Так, обтяжуючі обставини, зазначені в ст.67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Разом з тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. За наведених обставин загибель малолітньої дитини в результаті дорожньо-транспортної пригоди та присутність іншої дитини на місці події не охоплювались і не могли охоплюватись умислом обвинуваченого. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання цих обставин такими, що обтяжують покарання, відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України.

Не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про надмірну суворість призначеного покарання.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції врахував всі позитивні дані про особу обвинуваченого та відшкодування ним шкоди батькам загиблої дитини, а тому призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України. При цьому, суд в мотивувальній частині вироку належним чином мотивував неможливість застосування ст.75 КК України у даному випадку.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки обвинувачений повністю не визнав своєї винуватості, залишив місце ДТП, намагався уникнути відповідальності надаючи неправдиві показання. За таких обставин, його виправлення неможливе без відбування покарання. Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відшкодування шкоди батькам загиблої дитини та відсутність у них претензій до обвинуваченого не можна розцінювати як повноцінне усунення шкідливих наслідків кримінального правопорушення.

Що стосується апеляційних доводів захисників про наявність підстав для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України, вони заслуговують на увагу апеляційного суду.

Як встановлено апеляційним судом, справа не містить заяви потерпілої про притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ст.135 КК України.

Судом першої інстанції не було з`ясовано думку потерпілої щодо підтримання обвинувачення за ст.135 КК України, у разі перекваліфікації судом дій обвинуваченого з ч.3 на ч.1 цієї статті.

Суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_14 подала заяву, що не бажає притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.135 КК України.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, якщо потерпілий не подавав заяви про злочин і до початку чи під час судового провадження не порушував питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством), то така позиція зумовлює припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі п.7 ч.1 та ч.7 ст.284 КПК України після перекваліфікації діяння на кримінальне правопорушення приватного обвинувачення.

За таких обставин, вирок в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисників задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 28.07.2023 року щодо ОСОБА_9 в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України - скасувати.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 28.07.2023 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4