Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/156/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» травня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше засуджувався:

-17 лютого 2014 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за частиною 1 статті 190, частиною 3 статті 190, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 03 років позбавлення волі; судом ухвалювалось про його звільнення від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 2 роки;

-06 червня 2014 року апеляційним судом Миколаївської області за частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України до 04 років позбавлення волі;

-20 червня 2014 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України за сукупністю цього та попереднього вироків та вказаних у них злочинів остаточно до 05 років 03 місяців позбавлення волі; був звільненим 12 червня 2017 року умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 01 рік 07 місяців 07 днів.

а також

-14 липня 2021 року Центральним районним судом міста Миколаєва /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року/ за частиною 3 статті 15 частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України до 05 років позбавлення волі

-24 березня 2023 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України до 05 років позбавлення волі, а за сукупністю цього вироку та вироку від 14 липня 2021 року остаточно до 06 років позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

І…… ОСОБА_4 , будучи засудженим за вчинення злочинів проти власності та маючи не зняті та непогашені судимості за їх вчинення, вчинив новий злочин проти власності за таких обставин.

25 жовтня 2021 року близько 00.30 години він, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , вирішив таємно заволодіти чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний намір, він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан домоволодіння, де вилучив з подвір`я будинку належний ОСОБА_8 електровелосипед марки «Rover» моделі «Monster», кольору Grey blue, вартістю 16.750 грн.

Після чого він зробив спробу перекинути вилучений електровелосипед через паркан, але зробити цього не зміг та був затриманий потерпілим.

ІІ……До того ж, 16 грудня 2022 року приблизно о 18:50 години ОСОБА_4 незаконно проник до належної ОСОБА_6 літньої кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати:

-по епізоду від 25 жовтня 2021 року - за частиною 2 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у сховище;

-по епізоду від 16 грудня 2022 року - за частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України - як незаконне проникнення до володіння особи.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.

З огляду на таке, просив призначити обвинуваченому покарання за кожен з злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження - в межах санкцій відповідних частини відповідних статей Кримінального Кодексу України, а за сукупністю цих злочинів за правилами частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Окрім того, просив призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, та злочинів, за які той є засудженим вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року за правилами частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

2. Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження також вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведеною, зауваживши, що є переконаним у тому, що той проник до належного йому /потерпілому/ приміщення з метою викрадення майна.

Спираючись про таке, просив призначити тому справедливе покарання.

3. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин зрештою визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

При цьому просив призначити йому остаточне покарання у розмірі, визначеному вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження позицію свого підзахисного підтримав.

4. Потерпілі ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився.

Про час та місце розгляду він неодноразово справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в цьому випадку за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд на підставі статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України розглянув справу за його відсутності.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Щодо вчинення замаху на крадіжку.

І……З відомостей, що містяться у залучених до матеріалів кримінального провадження довідках ІЦ № 29-09122022/48003 від 09 грудня 2022 року та № 69-14122022/48001 від 14 грудня 2022 року, а також відомостей, що містяться у залученій до матеріалів кримінального провадження копії вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

-17 лютого 2014 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за частиною 1 статті 190, частиною 3 статті 190, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-06 червня 2014 року апеляційним судом Миколаївської області за частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України;

та станом на 25 жовтня 2021 року ці судимості не були ані - знятими, ані - погашеними у встановленому законом порядку.

ІІ......Про вчинення ОСОБА_4 нового злочину проти власності свідчать такі досліджені судом докази.

1. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження підтвердив, що дійсно в ніч з 24 на 25 жовтня 2021 року (можливо - у час. вказаний в обвинувальному акті) заліз на двір АДРЕСА_1 та спробував викрасти електровелосипед, перекинувши його через паркан, але таке в нього не вийшло..

Враховуючи, що показання обвинуваченого повністю узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 замаху на викрадення майна, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

З урахуванням наведеного обставини вчинення ОСОБА_4 замаху на крадіжку суд вважає встановленими.

2. З висновку експерта № СЕ-19/115-21/14527-ТВ від 02 листопада 2021 року вбачається, що вартість електровелосипеду марки «Rover» моделі «Monster», кольору Grey blue, становить 16.750 грн..

Обґрунтованість та об`єктивність цього висновку сторони кримінального провадження, зокрема - захист - не оспорює.

З урахуванням наведеного вартість предмету замаху на крадіжку суд також вважає встановленою.

Таким чином, вину ОСОБА_4 у вчиненні замаху на крадіжку за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

Щодо вчинення проникнення у володіння.

1. Обвинувачений під час судового засідання засвідчив таке.

1.1. Дійсно 06 грудня 2022 року близько 06:00 години вечора прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , оскільки частина цього домоволодіння є його /обвинуваченого/ житлом.

1.2. Не маючи ключів, він переліз через паркан.

1.3. Далі, він «со зла» засунув ножиці у вхідні двері будинку потерпілого.

1.4. Далі він пішов двором та проник у приміщення літньої кухні, бо хотів погратись.

Там він пересидів протягом певного проміжку часу, після чого переліз до себе додому.

1.5. При цьому обвинувачений не спромігся пояснити, навіщо він проліз в приміщення сусіда, але не до місця свого проживання.

2. Потерпілий під час судового засідання засвідчив таке.

2.1. 06 грудня 2022 року він прийшов додому у домоволодіння АДРЕСА_2 - після роботи.

2.2. Коли він підійшов до калитки, то не зміг її відчинити ззовні ключем, бо замок був заблокований зсередини.

Спочатку він вирішив, що приїхали сусіди батьки обвинуваченого.

В зв`язку з таким він подзвонив його матері та попросив відкрити двері, але та повідомила, що вони додому не повернулись.

2.3. Тоді він переліз через свій паркан та відкрив калитку зсередини.

2.4. Після цього він попрямував до свого будинку.

Підійшовши до дверей, він побачив, що у двері встромлені ножиці.

При цьому потерпілий зауважив, що не може погодитись із тим, що обвинувачений зробив таке «со зла», бо в обвинуваченого не було жодного приводу на нього /потерпілого/ злитись.

Потерпілий зауважив, що дійсно він з обвинуваченим сварився через те, що той вважав, ніби він /потерпілий/ май відкривати йому калитку.

З цього приводу потерпілий зауважив, що по-перше, не є зобов`язаним відкривати калитку за вимогою обвинуваченого та, по-друге, коли прийшов обвинувачений його /потерпілого/ вдома не було.

2.5. Далі потерпілий зазначив, що він пройшов до літньої кухні та побачив, що порядок речей там порушений.

З цього він переконався, що хтось проник до будинку та намагався з нього /будинку/ щось викрасти, але він /потерпілий/ «налякав» злодія.

Тоді він подзвонив до поліції, приїхали поліціанти та почали слідчі дії.

Принагідно потерпілий пояснив, що його літня кухня геть не є придатною для того, щоб у ній «пересідіти», адже там немає ані стільця, ані «крісла»; вона використовується лише для збереження речей.

2.6. Далі потерпілий пояснив, що коли слідчі дії були закінчені та поліціанти поїхали, він подумав, що злодій, якого він «налякав», не міг вийти з території домоволодіння, бо він /потерпілий/ постійно був у дворі.

За такого він вирішив, що злодій подався до будинку сусідів /батьків обвинуваченого/.

З огляду на таке він пішов до того будинку та побачив, що на будинку зсунута брама. Тоді він постукав до того будинку, а потім зробив вигляд, ніби зайшов до свого будинку.

Тоді він почув, що в будинку сусідів хтось ходе.

В зв`язку з таким він повторно викликав поліцію, разом з поліціантами з дозволу господарів зайшов до будинку сусідів, де вони побачили ОСОБА_9 .

3. Окрім наведених вище показань обвинуваченого та потерпілого, які в частині часу, місця вчинення правопорушення та факту проникнення у певне приміщення (володіння) збігаються поміж собою, вина обвинуваченого у незаконному проникненні до чужого володіння підтверджується такими документами.

3.1. З долученого до матеріалів кримінального провадження протоколу слідчого експерименту від 22 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 в присутності двох понятих показав на місці, які саме дії він робив 06 грудня 2022 року у домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 , вказавши про ті самі дії, які зазначив під час його /обвинуваченого/ допиту протягом судового розгляду кримінального провадження.

3.2. З наданої суду копії договору дарування від 15 липня 2015 року. Посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10 (реєстровий номер 239) вбачається, що з 15 липня 2015 року ОСОБА_6 є власником 66/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; яка /частина/ включає, окрім житлового будинку, сарай, позначений на плані під літерою «Д».

3.3. З залученого до матеріалів кримінального провадження технічного паспорту вбачається, що:

-цей сарай у встановленому порядку був переобладнаним у літню кухню літ. «Д», яка перебуває у власності потерпілого;

-ця літня кухня, так само, як й сарай, з якого вона була переобладнана, не є та ніколи не був частиною житлового будинку та являє собою окрему будівлю.

3.3. З протоколу огляду місця події від 06 грудня 2022 року вбачається, що 06 грудня 2022 року у домоволодінні АДРЕСА_2 були зафіксовані сліди проникнення, зокрема на територію літньої кухні «Д».

Про недостовірність вказаних доказів або порушення під час їх отримання сторони кримінального провадження, зокрема захист не посилаються; відомості про порушення під час отримання перелічених доказів матеріали кримінального провадження не містять.

4. Доказів на спростування наведених вище, матеріали кримінального провадження не містять; сторони, зокрема захист про наявність таких доказів не посилаються.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у незаконному проникненні до володіння ОСОБА_6 доведеною.

Мотиви зміни обвинувачення.

А......Вирішуючи питання про можливість зміни висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, суд виходе з таких приписів діючого законодавства та настанов судової практики.

1. Відповідно до статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею /частина 1/.

…

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження /частина 3/

2. Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 зазначав, що у міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини та основних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини 3 статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглянутої справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

З огляду на це Верховний Суд України у вказаній постанові зазначив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення, зокрема, для реалізації права на захист.

Само ж обвинувачення складається з трьох складових - фабули обвинувачення /тобто - виклад фактичних обставин вчиненого злочину/ яка є фактичною моделлю вчиненого злочину, а також - юридичного формулювання: формули /тобто - правової кваліфікації/ та формулювання обвинувачення /тобто - формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України/, яке є правовою моделлю злочину, вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому наведені в обвинуваченні фактичні дані в своїй сукупності мають вичерпно визначати кожен з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, має надати можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Наведене доводить, що зміною обвинувачення є такі зміни його фабули (тобто - фактичної моделі), що призводять до зміни елементів складу кримінального правопорушення, що, в свою чергу, тягне зміну у формулюванні вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, а за такого - його правової кваліфікації.

Б......Органи дізнання та публічне обвинувачення кваліфікували дії обвинуваченого по епізоду від 06 грудня 2022 року, зазначили, що його дії містять склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, а саме проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Стосовно цих посилань суд відзначає наступне.

І......Як зазначено в обвинувальному акті, підтверджено матеріалами кримінального провадження та визнано сторонами та потерпілим, в обставинах, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 проник лише до літньої кухні Д

ІІ......При цьому відповідно до дороговказів, що містяться у частині 2 статті 233 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під житлом особи слід розуміти будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

ІІІ......З огляду на ці дороговкази суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Матеріалами справи встановлено, та сторони не заперечують того, що літня кухня літ. «Д», до якої проник обвинувачений, геть не пристосована для проживання та для цієї мети не використовувалась.

2. При цьому, як доведено вище, ця літня кухня не є частиною житлового будинку.

3. Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_4 проник у будь-яке інше володіння ОСОБА_6 , окрім згаданої літньої кухні; обвинувачення та потерпілий про такі обставини не посилаються.

Отже, посилання про те, ніби в діях обвинуваченого є склад незаконного проникнення до житла, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

ІV……Вирішуючи питання про можливість зміни обвинувачення відповідно до обставин, що матеріалами кримінального провадження підтверджені, суд враховує таке.

1. В цьому випадку встановлена судом фактична модель вчиненого ОСОБА_4 злочину відповідає фактичній моделі злочину, що наведена в обвинувальному акті.

2. Далі, зміни, які мають бути внесені в обвинувачення, стосуються лише кваліфікації дій ОСОБА_4 .

3. При цьому встановлені судом обставини тягнуть виключення посилань про наявність в нього певних елементів з передбачених у нормі частини 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, тобто - звуження обсягу висунутого ОСОБА_4 обвинувачення.

3.1. Звуження обсягу обвинувачення вочевидь не є виходом за його /обвинувачення/ межі.

3.2. До того ж, звуження обсягу обвинувачення покращує становище обвинуваченого, адже зменшує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Отже, в цьому випадку зміна обвинувачення відповідно до обставин, що були встановлені у суді, вимогам статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України не суперечить.

Наведене у сукупності доводить, що в цьому випадку з висунутого ОСОБА_4 обвинувачення посилання про наявність в його діях складу проникнення до житла слід виключити.

В.......Потерпілий під час судового розгляду стверджував, що ОСОБА_4 проник до його / ОСОБА_6 / володіння з метою вилучення його /потерпілого/ майна.

Стосовно цих посилань потерпілого суд відзначає таке.

1. У наданому суду обвинувальному акті про наявність в діях обвинуваченого щодо проникнення до чужого володіння корисливого мотиву не йдеться.

Під час судового розгляду обвинувачення ОСОБА_4 прокурор не змінював.

За таких обставин встановлення такого мотиву лише у вироку суду є виходом за межі висунутого обвинувачення, що вимогам статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України суперечить.

2. Більше того, відповідно до процитованих вище приписів статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України суд не має повноважень розглядати питання про наявність обставин, що не вказані в обвинувальному акті.

З огляду на наведене посилання потерпілого, що аналізуються, не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення у цьому кримінальному провадженні.

Обставини, які пом`якшують покарання

1. Як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує сприяння ним у розкритті злочину.

2. Окрім того, відповідно до частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння у судовому розгляді кримінального провадження.

3. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття у вчиненому злочині.

Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

2.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2.2. В цьому ж випадку обвинувачений після вчинення крадіжок, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, вчинив ще одну крадіжку, за вчинення якої є засудженим вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року.

Таке свідчить, що поведінку, змістом якої є протиправне вилучення чужого майна, ОСОБА_4 не засуджує, що з "щирим каяттям" не сумісне.

2.3. До того ж, після вчинення кримінальних правопорушень жодних дій щодо усунення їх наслідків обвинувачений не вжива.

2.4. Що ж стосується посилань обвинуваченого про те, що він кається на теперішній час, то вони є наслідком застосованих до нього згаданим вироком суду заходів впливу, отже - не є проявом його самостійно визначеного ставлення до скоєного.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім.

Обставини, які обтяжують покарання

І......З відомостей, що містяться у згаданих вище довідках ІЦ № 29-09122022/48003 від 09 грудня 2022 року та № 69-14122022/48001 від 14 грудня 2022 року, а також відомостей, що містяться у залученій до матеріалів кримінального провадження копії вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався, зокрема, 20 червня 2014 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, та станом на 25 жовтня 2021 року ці судимості не були ані - знятими, ані - погашеними у встановленому законом порядку.

З приводу цієї обставини суд відзначає таке.

1. Відповідно до статті 34 Кримінального Кодексу України вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення визнається рецидивом кримінальних правопорушень.

Відповідно до ж до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України рецидив кримінальних правопорушень може бути визнаним за обставину, що обтяжує покарання.

2. Вирішуючи питання про те, чи має рецидив вчинення кримінальних правопорушень в обставинах цього кримінального провадження враховуватись, як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд враховує таке.

2.1. Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 289 Кримінального Кодексу України, є корисливим.

2.2. Як доведено вище, на момент вчинення кримінальних правопорушень, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 мав дві судимості за вчинення корисливих злочинів.

2.3. Цим вироком ОСОБА_4 також засуджується за вчинення корисливого злочину.

2.4. До того ж, з відомостей, що містяться у згаданих вище згаданих вище довідках ІЦ № 29-09122022/48003 від 09 грудня 2022 року та № 69-14122022/48001 від 14 грудня 2022 року, а також відомостей, що містяться у залученій до матеріалів кримінального провадження копії вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року вбачається, що після вчинення злочинів, що є предметом цього кримінального провадження, ОСОБА_4 також засуджувався:

-14 липня 2021 року Центральним районним судом міста Миколаєва /в редакції ухвали Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року/ за частиною 3 статті 15 частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України;

-24 березня 2023 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України

кожен з цих злочинів є корисливим.

За таких обставин рецидив кримінальних правопорушень, стосовно обставин цього кримінального провадження, є свідченням схильності обвинуваченого до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, зокрема - аналогічних одному з тих, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

З такого випливає, принаймні одне з кримінальних правопорушень, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, є природним проявом обраного ОСОБА_4 способу життя.

Таке, в свою чергу, вказує про те, що в умовах цього кримінального провадження наявність рецидиву кримінальних правопорушень свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_4 .

З огляду на це, ця обставина в умовах цього кримінального провадження має бути врахована, як така, що обтяжує його покарання.

3. До того ж враховуючи, що в цьому випадку обставина, що аналізується, має відношення до особи обвинуваченого, відомості про яку мають значення для оцінки усіх вчинених ним дій, вона /обставина/ має враховуватись, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого, як при призначенні йому покарання за кожен з вчинених ним злочинів.

ІІ......З відомостей, що містяться у виписці №1332 від 25 жовтня 2021 року з медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що на момент вчинення замаху на крадіжку обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Спираючись про таке, прокурор просив визнати за обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення ним замаху на крадіжку у стані алкогольного сп`яніння.

З приводу цих посилань прокурора суд відзначає таке.

1. Відповідно до пункту 13 частини 1, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння може бути визнаним за обставину, що обтяжує покарання.

2. Вирішуючи питання про те, чи має факт вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння в обставинах цього кримінального провадження враховуватись, як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд враховує таке.

2.1. Злочин, що був вчиненим обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, є корисливим; був вчиненим обвинуваченим з метою збагачення.

Таке передбачає усвідомлення обвинуваченим не тільки самих по собі дій, але мети їх вчинення.

2.2. До того ж, вчинення протиправних дій з метою збагачення, як доведено вище, є природним проявом способу життя ОСОБА_4 .

За таких обставин підстави вважати, що стан обвинуваченого будь-яким чином вплинув на дії ОСОБА_4 в умовах цього кримінального провадження, є відсутніми.

За такого підстави для врахування стану обвинуваченого, як обставини, що обтяжує його покарання, є відсутніми.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкцій відповідних частин відповідних статей Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості кожного з вчинених ним кримінальних правопорушень, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

При цьому суд враховує таке.

Щодо ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

1. Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

2. Далі суд враховує, що обвинувачений в умовах цього кримінального провадження вчинив незакінчений замах на вчинення злочину.

3. Суд враховує також, що внаслідок вчинення обвинуваченим злочину будь-яких істотних наслідків не настало.

Щодо ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України.

1. Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є кримінальним проступком.

3. Суд враховує також, що внаслідок вчинення обвинуваченим злочину будь-яких істотних наслідків не настало.

Щодо особи обвинуваченого.

Аналізуючи відомості про особу обвинуваченого, суд, окрім обставин, наведених вище, відзначає таке.

1. Обвинувачений на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на момент вчинення кримінальних правопорушень, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, не працював; постійного місця проживання не мав.

2. Також суд відзначає, що раніше обвинувачений звільнявся від відбуття покарання з випробуванням, але випробування проходив невдало.

Призначення покарання за вчинення кожного з злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

І......Призначаючи обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, суд враховує таке.

1. Санкція частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 03 до 06 років.

При цьому відповідно до частини 3 статті 68 Кримінального Кодексу України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання.

Отже, за вчинення цього злочину обвинуваченому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 03 до 04 років.

2. Далі, суд враховує, що в цьому випадку наявними є:

-одна передбачена частиною 1 статті 66 Кримінального Кодексу України обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого;

-одна передбачена частиною 1 статті 67 Кримінального Кодексу України обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого.

3. Окрім того, суд враховує, що в цьому випадку наявна ще одна передбачена частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

4. Суд враховує також, що, як доведено вище, обвинувачений у вчиненому не кається

Наведене у сукупності доводить, що за вчинення цього злочину ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у розмірі, що є наближеним до мінімального з передбачених законом - у вигляді позбавлення волі строком на 03 роки 03 місяці.

ІІ......Призначаючи обвинуваченому покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, суд враховує таке.

1. Санкція частини 1 статті 162 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-виправних робіт - на строк до двох років;

-обмеженням волі - на строк до трьох років.

2. Далі суд враховує таке.

2.1. В цьому випадку наявними є:

-одна передбачена частиною 1 статті 66 Кримінального Кодексу України обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого;

-одна передбачена частиною 1 статті 67 Кримінального Кодексу України обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого.

2.2. Окрім того, суд враховує, що в цьому випадку наявна ще одна передбачена частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

2.3. Суд враховує також, що, як доведено вище, обвинувачений у вчиненому не кається

Наведене у сукупності доводить, що за вчинення цього злочину ОСОБА_4 слід призначити покарання у розмірі, що є незначною мірою наближеним до мінімального з передбачених законом.

Отже, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 01 рік.

Призначення покарання за сукупність злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

І......Відповідно до приписів частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України обвинуваченому слід призначити покарання за сукупністю злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" /надалі - Постанови/ враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

ІІ......З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Предметом цього кримінального правопорушення є кримінальні правопорушення, які утворюють реальну сукупність.

При цьому, як доведено вище, підстави вважати, що ці злочини мали аналогічний умисел, є відсутніми.

Таке не дозволяє застосувати в обставинах цього кримінального провадження принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

2. Далі, в цьому випадку при призначенні обвинуваченому покарання з кожен з злочинів, що входять до складу сукупності, судом частково враховувались одні й ті ж обставини, зокрема одна й та ж обставина, що обтяжує покарання.

Таке, у разі застосування принципу повного складання призначених покарань, матиме наслідком при призначенні покарання врахування одних і тих самих обставин двічі, що вочевидь не відповідає принципу відповідності призначеного покарання вчиненому злочину та особі винного.

Таке не дозволяє застосувати в обставинах цього кримінального провадження принцип поглинення повного складання призначених покарань.

3. Наведене у сукупності доводить, що під час призначення ОСОБА_4 покарання за сукупність злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, слід застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

Вирішуючи питання про частки покарань, що призначаються цим вироком ОСОБА_4 та які мають бути врахованими при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд враховує, що суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, є істотно меншою за суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

З огляду на наведене суд вважає, що за сукупність злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 03 роки 06 місяців.

Призначення остаточного покарання

І……Після вчинення злочинів, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він був засуджений вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року за вчинення 21 грудня 2022 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України до позбавлення волі строком на 06 років.

ІІ……Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за такого йому слід призначити остаточне покарання із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 , суд враховує процитовані вище настанови, що містяться у пункті 21 Постанови.

В зв`язку із цим суд враховує наступне.

1. Перш за все, суд відзначає, що за кожен з злочинів, що входять до складу сукупності, обвинуваченому призначене покарання, що є необхідним та достатнім для його виправлення.

2. Далі суд відзначає, що найбільш тяжкий з злочинів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, та злочин, за вчинення якого обвинувачений є засудженим вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року, поза розумним сумнівом є проявами одного й того ж явища обраного ОСОБА_4 способу життя.

Таке дає підстави для твердження про те, що покарання, призначене йому за більш тяжкий злочин, як таке, що купіює більш небезпечні прояви такого явища, одночасно купіює й менш небезпечні прояви того ж явища.

Таке доводить, що в цьому випадку до ОСОБА_4 має бути застосований принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

IІІ......Прокурор просив про застосування під час призначення обвинуваченому остаточного покарання принципу часткового складання призначених покарань.

Але з таким підходом в цьому випадку погодитись неможливо.

1. Так, відповідно до частини 2 статті 50 Кримінального Кодексу України покарання має на меті, зокрема, виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами

Відповідно до цього, Пленум Верховного Суду України у згаданій вище Постанові зазначив, що покарання має бути: "необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів"

Конституційний Суд України ж у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, окрім іншого, зазначив, що справедливе застосування норм права означає, зокрема, те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

2. З огляду на наведені приписи законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає, що запропонований прокурором принцип не враховує обставини вчинення злочинів, що входять до складу сукупності, а саме - те, що вони є проявом обраного обвинуваченим способу життя.

3. За такого в цьому випадку запропонований прокурором принцип за своєю суттю передбачає призначення частково подвійного покарання за один й той же прояв злочинної поведінки, що неминуче тягне за собою призначення у покарання у розмірі, що є більшим за необхідний для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Отже, за сукупністю злочинів ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 06 років.

Порядок застосування покарання.

1. Строк відбуття основного покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

2. При цьому відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України у строк відбуття покарання обвинуваченим слід зарахувати часткове відбуте покарання за попереднім вироком - період з 21 грудня 2022 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 01 день відбутого покарання за 01 день позбавлення волі.

Вирішення питання про речові докази

1. Речовий докази у справі таблицю до протоколу огляду місця події, як документ на підставі пункту 7 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід залишити при матеріалах кримінального провадження на весь строк їх зберігання.

2. Речовий доказ у справі - електровелосипед марки «Rover» моделі «Monster», кольору Grey blue, як предмет кримінального правопорушення на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід повернути його власнику ОСОБА_8 .

3. Речовий доказ у справі металеві ножиці, як предмет, що зберіг на собі сліди злочину, але використовувався поза волею його власника на підставі пункту 1 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід повернути їх власнику ОСОБА_6 .

Вирішення питання про розподіл судових витрат

Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру УМВС України в Миколаївській області було витрачено загалом 2.128,08 грн.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України ці кошти слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 йому покарання:

-за частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України у вигляді обмеження волі строком на 01 рік;

-за частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 03 роки 03 місяці.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України шляхом часткового складання покарань, призначених за кожен з цих злочинів, за сукупністю цих злочинів призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 03 роки 06 місяців.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цих злочинів та злочинів, за вчинення яких обвинувачений був засудженим вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2023 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 06 /шість/ років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання часткове відбуте покарання за попереднім вироком - період з 21 грудня 2022 року до момент набрання чинності цим вироком - з розрахунку 01 день відбутого покарання за 01 день позбавлення волі.

Речовий докази у справі таблицю до протоколу огляду місця події, як документ залишити при матеріалах кримінального провадження на весь строк їх зберігання.

Речовий доказ у справі - електровелосипед марки «Rover» моделі «Monster», кольору Grey blue, як предмет кримінального правопорушення повернути ОСОБА_8 .

Речовий доказ у справі металеві ножиці повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави 2.128 грн. 08 коп. /дві тисячі сто двадцять вісім грн. вісім коп./ витрат на проведення експертизи.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів, а засудженим - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

16.05.2024