ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299 від 10.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в м. Бар Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацевлаштований, освіта середня спеціальна, неодружений, утриманців немає, судимості відсутні,

якому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що 10.09.2023 о 16:00 год., він проходив поблизу приміщення автовокзалу за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення пакетів з речами, що лежали на лавці біля приміщення автовокзалу та належали ОСОБА_5 , який відійшов до магазину. Реалізовуючи умисел, що виник раптово, ОСОБА_4 , 10.09.2023 о 16:05 год., під час дії воєнного стану в Україні, що запроваджений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до Закону України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ та востаннє продовжений на підставі указу Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затверджений Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, переслідуючи мету таємного заволодіння чужим майном, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку пакетів, всередині яких були чоловічі туфлі ТМ «Yalasou», три вішаки для одягу, тепловентилятор ТМ «Domotec», праска ТМ «CIATRONIC» та електричний подовжувач, довжиною кабелю 4,3 м. В подальшому ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд та залишив місце вчинення злочину, завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2309,40 грн.

В обвинувальному акті було також вказано, що відповідно до висновку експерта № 5651/23-21 від 15.09.2023 ринкова вартість туфель чоловічих ТМ «Yalasou», чорного кольору, розмір 41, складала 1839,20 грн; ринкова вартість трьох пластикових вішаків для одягу складала 55,20 грн; ринкова вартість тепловентилятора ТМ «Domotec» моделі «D725 TurboFan», складала 152,00 грн; ринкова вартість праски ТМ «CIATRONIC» моделі «DB2220», складала 146,00 грн; ринкова вартість електричного подовжувача довжиною кабелю 4,3 м, складала 117,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме у таємному викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинено в умовах воєнного стану.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не визнав свою винуватість у вчиненні крадіжки, зазначив, що вказані в обвинувальному акті речі він узяв, але не крав їх.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав показання такого змісту. У той день (уточнив, що це було восени 2023 року, у той день, коли до нього прихала поліція, не оспорював дати і часу, які вказані в обвинувальному акті) він копав з другом картоплю. Пообідали з другом, вживали алкоголь. В нього є сестра з інвалідністю, за якою він доглядає, купує ліки. Щоб дати їй таблетки і нагодувати, обвинувачений пішов купити буханку хліба в магазині на автобусній станції в м. Бар. Обвинуваченого бачила продавчиня магазину, в якому він купував хліб. На автобусній станції обвинувачений зустрів ОСОБА_7 , свого сусіда. Сусід сказав обвинуваченому підійти до нього, обвинувачений підійшов, знав, що там є камера. Стояло три пакета і сумка біля ОСОБА_7 , де він сидів. ОСОБА_7 сказав, що охороняє пакети, які лишив ОСОБА_7 з якогось села, пів години його немає. ОСОБА_7 сказав обвинуваченому, що він хоче відійти, і щоб обвинувачений забрав додому ці пакети, а потім ОСОБА_7 з власником пакетів приїдуть до нього додому чи на таксі, забрати пакети з дому обвинуваченого. Обвинувачений забрав ці речі і приніс їх додому, навіть хвіртки не закрив, бо знав, що вони прийдуть, не розкривав пакетів і сумки, не дивився, що там є, поки не приїхала поліція. Не було можливості очікувати власника пакетів, бо сестра потребувала їсти. Не поніс ці пакети додому до ОСОБА_7 , бо в останнього одна дорога - з дому на вокзал, де щось погано лежить. Обвинувачений знає ОСОБА_7 як любителя «потягнути» чуже. Обвинувачений зазначив, що не крав ці речі, просто повірив ОСОБА_7 , як добра душа, що це речі ОСОБА_7 і вони їх заберуть. Обвинувачений усвідомлював, що це чужі речі - знайомого ОСОБА_7 . Речі ніс в руках, йти додому близько 20 хвилин, все одночасно важко було нести, тому два пакети заніс додому, а два залишив у дворі сусіда біля прокуратури, мав забрати їх пізніше. Речі, які приніс до себе додому - поклав в літній кухні на підлозі, ліг і заснув, а потім приїхала поліція. Потім поліцейські почали ходити по хаті і робити обшук без дозволу. На другий день обвинувачений зустрів ОСОБА_7 і спитав, нащо він так зробив, а той сказав, що думав, що так проїде. Оце так він сходив по хліб для сестри.

Переліку речей, які вказані в обвинувальному акті, ОСОБА_4 не оспорював, але зазначив, що не перевіряв вміст пакетів і сумок, коли їх брав.

Обвинувачений також стверджував, що на його місці, тобто на лаві підсудних, мав би бути ОСОБА_7 , що це він його «підставив».

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав показання такого змісту. 10.09.2023 він перебував на автовокзалі у м. Бар, мав із собою пакети з речами, які вказані в обвинувальному акті. Потерпілому потрібно було зробити ще деякі покупки, тому він залишив ці речі на лавці біля двох незнайомих пенсіонерів, чоловіка і жінки, і попросив останніх приглянути за речами. Потерпілий помітив, що поруч на лавці сидів чоловік, як пізніше він дізнався - це був свідок ОСОБА_7 , і останній чув розмову потерпілого з пенсіонерами. Потерпілий пішов в магазин «Грош», і, будучи біля магазину, побачив, що речей на лавці вже немає, але подумав, що це пенсіонери їх переставили в інше місце. Коли потерпілий повернувся, приблизно через 20 хвилин, то виявив, що його сумок немає. Він спитав ОСОБА_7 , де сумки. Потерпілий також помітив, що на вокзалі є відеокамери, відео з яких переглядав слідчий, і там було видно, що ОСОБА_7 подзвонив, потім ОСОБА_4 прийшов і забрав речі. Коли приїхала поліція, то вони опитали ОСОБА_7 , який виявився добре знайомим для поліції. ОСОБА_7 спочатку все заперечував, а потім розповів поліції, що він подзвонив своєму знайомому, і знайомий ці речі забрав. Потім разом з поліцейськими потерпілий поїхав до обвинуваченого, і на подвір`ї у нього були два пакети, обвинувачений пояснив, що інші речі він залишив в іншому місці. У вказаному обвинуваченим місці поліцейські знайшли інші речі. Знайдені речі поліцейські сфотографували і вилучили, вони відповідали тому переліку, про який заявив потерпілий. Потерплій вважав, що ОСОБА_4 має бути на лаві підсудних разом з ОСОБА_7 , бо це ОСОБА_7 йому подзвонив. Вважає, що ОСОБА_7 більше винуватий, це його такий заробіток на вокзалі, бачив його після подій на вокзалі, він також там сидів.

Переліку речей, які вказані в обвинувальному акті, потерпілий не оспорював.

Під час усього судового розгляду потерпілий заявляв, що обвинувачених має бути двоє - ОСОБА_4 і ОСОБА_7 , і йому незрозуміло, яким чином ОСОБА_7 з обвинуваченого перетворився на свідка.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_7 , допитаний у судовому засіданні, надав показання наступного змісту. Він ніде не працює, обвинувачений є його знайомим і сусідом, з потерпілим раніше знайомий не був. Свідок сидів на лавці на автобусній станції біля центрального входу, а потерпілий, якого він до цього не знав, лишив на другому кінці лавки свої сумки, сказав, що йде на годину, десь дві години його не було. Потерпілий не звертався до свідка з проханням подивитися за сумками, там ще сиділи інші люди, свідок припускає, що, можливо, потерпілий цим людям сказав подивитися за сумками. Підійшов ОСОБА_4 , вони перекурили, ОСОБА_4 спитав, що це за сумки, а свідок сказав, що вони вже дві години стоять. ОСОБА_4 спитав, чиї вони, на що свідок сказав, що власник пішов, і може вже й забув за ті сумки. Свідок сказав обвинуваченому «може їх забрати», а обвинувачений послухав і забрав ці сумки до себе додому. Свідок не допомагав обвинуваченому нести сумки, а залишився сидіти на лавці, поки не прийшов потерпілий. Потерпілий спитав свідка, де сумки, на що свідок сказав, що їх понесли, але не сказав хто. Далі потерпілий викликав поліцію, поліцейські поїхали до ОСОБА_4 , де ОСОБА_4 видав їм речі. Про ОСОБА_4 поліцейські дізналися з відеозаписів з камер відеоспостереження, які є на вокзалі. Свідок зазначив, що він сам винен, бо якби свідок не сказав забрати сумки, то обвинувачений би їх не забрав.

На запитання обвинуваченого, чому він сказав забрати ці речі додому, а він потім з власником їх забере, свідок заперечив такі висловлювання і уточнив, що він сказав інше: ось стоять речі, можеш їх забрати.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_11 , допитана у судовому засіданні, надала показання такого змісту. Свідок працює продавчинею магазину «Хлібна країна» на вокзалі у м. Бар. Пояснила, що обвинувачений їй не знайомий, але бачила його, як він купував хліб. Свідок бачила, як на лавочці на вокзалі сиділи дві жінки, сидів обвинувачений і його друг ОСОБА_7 , і біля них стояли дві рябі великі сумки. Свідок знає ОСОБА_7 , оскільки щодня бачить його на вокзалі в нетверезому стані. Обвинуваченого також бачила на вокзалі, бо він ходив разом із ОСОБА_7 , але обвинуваченого бачила рідше. Потім обвинувачений підійшов до магазину, де працює свідок, купив у неї буханку хліба, вона дала йому решту з оплати, а потім обвинувачений поклав хліб у ту рябу сумку. Коли обвинувачений підійшов до сумок, на лавці сидів тільки його друг, а тих двох жінок не було. Лавка знаходиться на відстані близько 50 метрів від магазину, свідок могла бачити, що відбувається на лавці, але розмов не чула. Після того, як обвинувачений поклав хліб у рябу сумку, він взяв дві рябі сумки в руки і пішов з автовокзалу повз магазин свідка, а інший чоловік залишився сидіти на лавці. Свідок не бачила того моменту, коли ці сумки з`явилися, не бачила, хто їх залишив. Через хвилин 10-15 приїхав поліцейський автомобіль, поліцейські запитували свідка, чи бачила вона сумки, і свідок розповіла поліцейським те саме, що й суду. Поліцейський показав свідку фото, на якому вона впізнала обвинуваченого.

Крім показань свідків стороною обвинувачення надано суду такі письмові докази.

Згідно з даними витягу з журналу ЄО за № 2813 від 10.09.2023, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.09.2023, ОСОБА_5 10.09.2023 о 16 год. 40 хв. здійснив повідомлення на лінію «102» про те, що на автовокзалі зникли сумки з його особистими речами, коли він відійшов близько на 20 хвилин. У цей же день, 10.09.2023, було складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, у якому зафіксовано заяву ОСОБА_5 про те, що 10.09.2023 близько 16.00-16.40 невідома особа шляхом вільного доступу вчинила крадіжку трьох пакетів та сумки з особистими речами, які він залишив без нагляду на лавці біля входу до автовокзалу в м. Бар по вул. Святого Миколая .

За вказаною заявою Прокопенка 10.09.2023 о 18 год. 42 хв. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299 від 10.09.2023. Короткий виклад обставин кримінального правопорушення: 10.09.2023 до ВП №1 з заявою звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що в період часу з 16:00 по 16:30 невідома особа вчинила крадіжку пакетів з його особистими речами, які він залишив на лавочці автовокзалу за адресою: м. Бар, вул. Святого Миколая, 7 .

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 10.09.2023 з додатками (фототаблицями), ОСОБА_5 показав те місце, а саме лавку, де залишив свої речі. Огляд проводився на території вулиці Святого Миколая у м. Бар біля будівлі автовокзалу.

Згідно з даними протоколу огляду від 10.09.2023, який розпочато о 19 год. 00 хв. і закінчено о 19 год. 25 хв., з додатками (фототаблицями), даними заяви ОСОБА_4 , 10.09.2023 по АДРЕСА_1 (тобто за місцем проживання обвинуваченого) в присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції електричну праску зеленого кольору, електричний обігрівач «Домотек» сірого кольору, чорні шкіряні туфлі, електроподовжувач, вішаки - 3 штуки. Видані речі було вилучено та поміщено до спецпакету.

Згідно з постановою слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.09.2023, коробку з чоловічими шкіряними туфлями 41 розміру, три вішалки для одягу, які було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України SUD4011571, електричну праску з маркувальним позначенням «CIATRONIC», електричний обігрівач марки «DOMOTEC» моделі «D725 TurboFan» та подовжувач білого кольору, які було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України SUD4011572, визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000299.

Згідно з квитанцією №71 від 10.09.2023 слідчий передав вказані докази до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно з ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 13.09.2023 (справа №125/1786/23, провадження № 1-кс/125/188/2023) було накладено арешт на тимчасово вилучене майно: коробку з чоловічими шкіряними туфлями 41 розміру, три вішалки для одягу, які поміщено до спеціального пакету НПУ SUD4011571; електричну праску з маркувальним позначенням «Ciatronic»; електричний обігрівач марки «Domotec», моделі «D725 TurboFan», та подовжувач білого кольору, які поміщено до спеціального пакету НПУ SUD4011572.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського НДІСЕ № 5651/23-21 від 15.09.2023, ринкова вартість наданих на дослідження туфель чоловічих ТM «Yalasou» моделі ?Е520, чорного кольору, розмір 41, в новому стані, станом на момент вчинення кримінального правопорушення 10.09.2023, складала 1839,20 грн. (одна тисяча вісімсот тридцять дев`ять гривні двадцять копійок). Ринкова вартість наданих на дослідження трьох нових пластикових вішаків для одягу станом на момент вчинення кримінального правопорушення 10.09.2023, складала 55,20 грн. (п`ятдесят п`ять гривень двадцять копійок). Ринкова вартість наданого на дослідження тепловентилятора ТМ «Domotec» моделі «D725 TurboFun» станом на момент вчинення кримінального правопорушення 10.09.2023, складала 152,00 грн (сто п`ятдесят дві гривні 00 копійок). Ринкова вартість наданого на дослідження праски ТМ «CIATRONIC» моделі «DB2220» станом на момент вчинення кримінального правопорушення 10.09.2023, складала 146,00 грн. (сто сорок шість гривень 00 копійок). Ринкова вартість наданого на дослідження електричного подовжувача довжиною кабелю 4,3 метри станом на момент вчинення кримінального правопорушення 10.09.2023, складала 117,00 грн (сто сімнадцять гривень 00 копійок).

Згідно з актом здачі-приймання висновку експерта № 5651/23-21 від 15.09.2023, вартість проведення експертизи становить 1194,90 грн.

Стороною обвинувачення також були надані документи щодо даних, які характеризують особу обвинуваченого: довідка-характеристика від 15.09.2023 №03/286 і довідка від 15.09.2023 №03/287, видані Барською міською радою Жмеринського району Вінницької області, згідно з якими ОСОБА_4 проживає по АДРЕСА_1 , компрометуючі матеріали щодо нього відсутні, депутатом не є; відповідь КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради на запит слідчого від 14.09.2023, згідно з якою ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра; довідку з інформаційної системи МВС від 18.09.2023, згідно з якою ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Стороною обвинувачення також надано висновок за результатами медичного огляду ОСОБА_4 , який проведено 10.09.2023 о 18 год. 40 хв. лікарем КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради і встановлено в обвинуваченого стан алкогольного сп`яніння (3,09 проміле).

Допустимості і належності наданих стороною обвинувачення письмових доказів учасники судового розгляду не оспорювали.

Суд не вбачає підстав для визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими.

За клопотанням потерпілого було долучено до матеріалів кримінального провадження відеозапис, як він стверджував - із камер відеоспостереження автовокзалу у м. Бар, які надані потерпілому добровільно володільцем цих камер. Під час досудового розслідування потерпілий не долучав вказаний відеозапис, оскільки думав, що в матеріалах справи є цей відеозапис, бо слідчий його оглядав одразу в день подій, показував потерпілому, однак під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування потерпілий побачив, що цього відеозапису в матеріалах справи немає.

На відеозаписі зафіксовано, як чоловік, за зовнішніми ознаками схожий на свідка ОСОБА_7 , сидить на лавці, і поруч із ним на лавці стоять сумки, до яких підійшов чоловік, за зовнішніми ознакам схожий на обвинуваченого ОСОБА_4 , взяв у руки пакети в присутності того, чоловіка, який сидів на лавці і спостерігав, як перший бере пакети. При цьому той, що сидів, щось говорив тому, що брав пакети. На відео видно, що чоловік, за зовнішніми ознакам схожий на обвинуваченого ОСОБА_4 , взяв у руки три пакети і сумку у клітинку, які переклав у руках і поніс їх кудись. Той, що сидів на лавці, спостерігав за тим, що ніс пакети, як він їх перекладав з руки в руку, і дивився йому вслід, коли той з пакетами віддалявся.

У судовому засіданні під час відтворення відеозапису обвинувачений ствердив, що чоловік з пакетам і сумкою - це він, а чоловік, що сидів на лавці - це свідок ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти долучення до матеріалів кримінального провадження вказаного відеозапису для оцінки і врахування судом під час прийняття рішення, зазначивши, що потерпілий неодноразово під час судового розгляду вказував на наявність такого відеозапису. Під час відтворення відеозапису у судовому засіданні прокурор зазначила, що на відео чітко видно, що там є обвинувачений ОСОБА_4 і свідок ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 19.03.2024 наданий потерпілим відеозапис на CD-R диску LH3176B124032873D4, достовірність і допустимість якого як доказу ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд долучив до матеріалів кримінального провадження.

Оцінюючи допустимість вказаного доказу, суд керується тим, що відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 56 КПК України потерпілий наділений правом подавати докази суду.

Водночас, приписи статті 290 КПК України щодо відкриття матеріалів іншій стороні під час досудового розслідування не поширюються на потерпілого, який не є стороною кримінального провадження.

Подібного висновку щодо оцінки доказу, наданого суду потерпілим під час судового розгляду, дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 537/4987/14-к (провадження № 51-7071км18).

Сторона обвинувачення не надала жодного переконливого пояснення тим обставинам, чому відеозапис з камер відеоспостереження автовокзалу, на який вказував свідок ОСОБА_7 і потерпілий, і який належить до поширеного і відомого виду доказів у справах про злочини проти власності, вчинені у громадських місцях, не був вилучений слідчим і не був долучений до матеріалів провадження під час досудового розслідування, не зважаючи на те, що на ньому зафіксований момент викрадення майна.

Оскільки потерпілий наділений правом подавати докази суду, а сторона обвинувачення з незрозумілих підстав не дослідила вказаний доказ під час досудового розслідування, суд визнає дані відеозапису допустими доказами, а також належними доказами, оскільки на них безпосередньо зафіксований момент викрадення майна.

Відповідно до частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з частиною 3 статті 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Оцінюючі усі обставини, встановлені судом на підставі дослідженої у судовому засіданні сукупності доказів, крізь призму висунутого прокурором обвинувачення і в тих межах, які визначені процесуальним законом для судового розгляду, з урахуванням засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад того злочину, у вчиненні якого йому висунуте обвинувачення, тобто злочину, який передбачений частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Вказаних висновків суд дійшов з таких міркувань.

Наданими стороною обвинувачення доказами, зокрема даними протоколу огляду місця події від 10.09.2023, даними протоколу огляду від 10.09.2023, письмової заяви обвинуваченого про добровільну видачу майна, у сукупності із показаннями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , даними висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, з урахуванням наданих обвинуваченим пояснень, підтверджується, що ОСОБА_4 вчинив викрадення чужого майна, а саме того майна, яке було вказано в обвинувальному акті.

Про спрямованість умислу обвинуваченого саме на викрадення чужого майна свідчать його дії з майном, щодо якого він розумів, що воно є чужим: переміщення його з того місця, де воно було залишено власником без жодного розпорядження власника і без жодної законної нагальної потреби, приховування частини майна на подвір`ї сусіда, особливо з врахуванням того, що сам обвинувачений вважає свідка ОСОБА_7 особою, якій не можна довіряти чуже майно.

За результатами судового розгляду не встановлено жодної розумної причини на те, щоб нести додому речі незнайомої людини, які були довірені іншій особі для охорони на вокзалі під час перебування власника у магазині, особливо з огляду на те, що обвинувачений додому доніс не всі речі, а частину з них приховав у дворі іншого сусіда. Відтак показання обвинуваченого про те, що речі він не викрадав, а просто взяв з наміром збереження їх для власника, не сіють у суду розумного сумніву у тому, що обвинувачений розумів, що він здійснює викрадення чужого майна, і бажав обернути майно на свою користь.

Однак, за результатами дослідження представлених стороною обвинувачення доказів, зокрема показань свідка ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_11 , з урахуванням показань обвинуваченого і потерпілого, а також даних наданого потерпілим відеозапису, судом встановлено, що викрадення речей відбувалося в присутності ОСОБА_7 , який за цим спостерігав і усвідомлював, що ОСОБА_4 викрадає чужі речі.

Сторона обвинувачення не представила суду версії про співучасть у вчиненні викрадення майна і пред`явила обвинувачення лише ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення майна. Саме в межах цього визначеного прокурором обвинувачення і лише щодо дій ОСОБА_4 суд оцінює всі встановлені під час судового розгляду обставини.

Таким чином, судом встановлено, що викрадення майна ОСОБА_4 не було таємним, а було відкритим і вчинено в присутності ОСОБА_7 , який за цим спостерігав і усвідомлював, що ОСОБА_4 викрадає чужі речі. Водночас, сам ОСОБА_4 також усвідомлював, що викрадає речі відкрито в присутності свого знайомого ОСОБА_7 , і обвинувачений усвідомлював, що ОСОБА_7 відомо, що речі є чужими для ОСОБА_4 і власник йому цих речей не доручав.

Суд зауважує, що статтею 185 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, яка інкримінується обвинуваченому, передбачено кримінальну відповідальність за крадіжку, вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідальність за відкрите викрадення чужого майна, тобто за грабіж, передбачена статтею 186 Кримінального кодексу України.

Таким чином, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий чи інша особа характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 754/2834/16-к.

Оскільки в межах того обвинувачення, яке було пред`явлено, судом встановлено, що викрадення майна ОСОБА_4 не було таємним, то його дії не можуть бути кваліфіковані за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України з тих підстав, що відсутня обов`язкова ознака складу об`єктивної і суб`єктивної сторони цього злочину - таємність (відносно викрадення майна).

Оскільки злочин, передбачений частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України - грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинений в умовах воєнного стану, карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років і є тяжчим злочином, у порівнянні із тим, який передбачено частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України і який карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, то зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення на частину 4 статті 186 Кримінального кодексу України погіршуватиме становище обвинуваченого. З цих підстав суд не може вийти за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з частиною 7 статті 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Оскільки за результатами судового розгляду встановлено відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України і зміна правової кваліфікації діяння в бік погіршення становища обвинуваченого є неможливою, обвинувачений підлягає виправданню за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки ОСОБА_4 виправдано, то судові витрати з нього не стягуються.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У зв`язку з виправданням обвинуваченого арешт, накладений на речові докази слід скасувати, і повернути ці речі потерпілому ОСОБА_5 як їх власнику.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись статтями 284, 368, 370, 374, 395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та виправдати у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 13.09.2023 (справа №125/1786/23, провадження № 1-кс/125/188/2023) на тимчасово вилучене майно: коробку з чоловічими шкіряними туфлями 41 розміру, три вішалки для одягу, які поміщено до спеціального пакету НПУ SUD4011571; електричну праску з маркувальним позначенням «Ciatronic»; електричний обігрівач марки «Domotec», моделі «D725 TurboFan», та подовжувач білого кольору, які поміщено до спеціального пакету НПУ SUD4011572.

Повернути потерпілому ОСОБА_5 речі, які були визнані речовими доказами і передані на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області згідно з квитанцією № 71 від 10.09.2023, а саме:

коробку з чоловічими шкіряними туфлями 41 розміру, три вішалки для одягу, які було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України SUD4011571, електричну праску з маркувальним позначенням «CIATRONIC», електричний обігрівач марки «DOMOTEC» моделі «D725 TurboFan», подовжувач білого кольору, які було вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України SUD4011572.

Судові витрати на залучення експерта в сумі 1194 (одна тисяча сто дев`яносто чотири гривні) 90 копійок - віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1