Номер провадження: 11-кп/813/952/24
Справа № 493/1102/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 23 листопада 2023 року у кримінальному провадженні №0000320, внесеному до ЄРДР 29.03.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Чечельник Вінницької області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, мешканця АДРЕСА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано виним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати від дати набрання вироком законної сили та відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування ним покарання період попереднього ув`язнення з 05 травня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо арешту майна та долі речових доказів у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 18 березня 2023 року, приблизно о 22 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на одній із вулиць села Ракулове Подільського району Одеської області, більш точне місце не встановлене, на грунті раптово виниклих неприязних відносин під час конфлікту зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , через висловлені останньою образи на його адресу, вирішив позбавити її життя. З цією метою він штовхнув ОСОБА_9 , від чого та впала на землю обличчям до землі, а він зверху натиснув вагою свого тіла на тіло ОСОБА_9 , ззаду рукою обхопив її шию та став із силою її здушувати, внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на передній поверхні шиї, крововиливів у м`які тканини передньої поверхні шиї, повного поперечного перелому середньої частини дужки перснеподібного хряща, які перебувають в прямому причинному зв`язку зі смертю, та внаслідок механічної асфіксії в результаті здавлення шиї настала смерть ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що вирок суду у частині призначеного покарання підлягає зміні як занадто суворий, виходячи з наступного:

- судом не враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме: ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому;

- в судовому засіданні було фактично встановлено провокативний характер дій потерпілої ОСОБА_9 , яка постійно принижувала гідність обвинуваченого своєю поведінкою, викликала в ньому агресію та могла вести аморальний спосіб життя.

На підставі наведеного, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді семи років шести місяців позбавлення волі.

Позиції учасників судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_10 про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (зворот а.с.87 т.2), однак, не повідомила про поважні причини свого неприбуття, з клопотанням про відкладання судового засідання не зверталась.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку учасників судового засідання, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності потерпілої, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останньої, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення сторін кримінального провадження про призначення судового засідання в апеляційному суді.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно з положеннями ст. 12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 захід примусу, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, його підвищену суспільну небезпечність; особу обвинуваченого; конкретні обставини кримінального правопорушення - з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у сімейних відносинах.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та на підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, з огляду на наступне.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кримінальні правопорушення проти найцінніших людських благ - життя та здоров`я особи становлять одну із найпоширеніших та визнаються одними з найнебезпечніших груп злочинних дій, які руйнують і спотворюють найцінніші блага, а також наражають на небезпеку заподіяння їм шкоди.

В цьому контексті важливе значення має правильне застосування кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, в інтересах стабільного надійного існування та життєдіяльності нації, збереження її фізичного і морального здоров`я.

Так, апеляційний суд звертає увагу, на високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого та конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме, обвинувачений ОСОБА_8 з потерпілою ОСОБА_9 перебував у фактичних шлюбних відносинах та мав спільну дитину 2014 року народження (а.с.28 т.2); при вчиненні злочину використав перевагу у фізичній силі над потерпілою; при цьому, заподів тілесні ушкодження під час перебування потерпілої на землі.

Крім того, слід звернути увагу, що судом встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 не проявив правослухняної поведінки, а з метою приховування слідів злочину та уникнення відповідальності, вивіз тіло потерпілої за межі села Ракулове, повідомляв односельцям, що потерпіла ОСОБА_9 зібрала речі і кудись поїхала, залишивши його з дитиною, що підтверджується показаннями свідків, а також звернувся до поліції з заявою про зникнення ОСОБА_9 (а.с.113 т.1).

При цьому, колегією суддів було ретельно вивчено особу обвинуваченого, якийраніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, однак, відповідно до показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо взаємовідносин у родині, що мали місце до смерті ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_8 застосовував відносно потерпілої фізичне насильство.

Також, досліджуючи механізм конкретного кримінального правопорушення, колегією суддів вважає, що, з огляду на фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції та учасниками судового провадження не оспорювались, потерпіла, не мала до вчинення кримінального правопорушення поведінки, яка б була максимально провокативною для обвинуваченого.

Надаючи оцінку твердженням сторони захисту щодо необхідності врахування таких обставин, як позитивні характеристика обвинуваченого, наявність на утриманні малолітню дитини, щире каяття, апеляційний суд зазначає, що з оскаржуваного рішення убачається, що зазначені обставини, вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 23 листопада 2023 року у кримінальному провадженні №0000320, внесеному до ЄРДР 29.03.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4