Провадження №11-сс/801/437/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали кримінального провадження № 0000791 від 21.05.2024, за клопотанням слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто до 19:45 год. 19 липня 2024 року, з одночасним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, -

встановив:

ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто до 19:45 год. 19 липня 2024 року, з одночасним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали слідчого судді та постановленні нової ухвали, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного. Підозрюваний ОСОБА_8 має сім`ю, постійне місце проживання, до затримання був військовослужбовцем, має на утриманні батьків похилого віку.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно матеріалів провадження, слідчим відділенням відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000791 від 21.05.2024, за фактом вчинення крадіжки.

Досудовим розслідуванням встановлено, що сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.41 Конституції України, 21.05.2024 близько 14:20 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у кімнаті для відпочинку військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , помітив на одному з крісел у кімнаті відпочинку, залишений без нагляду, тактичний військовий модульний рюкзак на 55 літрів, зеленого кольору, належний військовослужбовцю Національної гвардії України військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 із вмістом з його особистих речей, а саме: костюму тактичного «Гірка Хижак», 52 розміру, який складається з куртки з капюшоном та штанів, берців «Талан» темно-коричневого кольору, 42 розміру, бездротових навушників «TWS Gelius» чорного кольору, нижньої білизни, головних уборів (кепки), засобів гігієни, військових шевронів, інших особистих речей, загальна вартість придбання яких становила близько 8 350 гривень, після чого у ОСОБА_8 виник умисел на таємне заволодіння даним рюкзаком із вмістом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що на даний час по всій території України введено правовий режим воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що у кімнаті відпочинку немає інших осіб, ОСОБА_8 21.05.2024 близько 14:20 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, шляхом вільного доступу, викрав належний ОСОБА_11 рюкзак з особистими речами.

Після чого, ОСОБА_8 покинув приміщення кімнати для відпочинку військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму близько 8 350 гривень.

21 травня 2024 року о 19 год. 45 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

22 травня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який останній може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, про наявність, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, й неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею мотивовано тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого у разі визнання його винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з метою унеможливити переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, продовження вчинення кримінальних правопорушень чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, чинення тиску на свідків у кримінальному провадженні, враховуючи процесуальну поведінку підозрюваного та обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Пояснення захисту, що підозрюваний має постійне місце проживання, соціальні зв`язки є переконливими при призначенні покарання підозрюваному, у випадку доведення його провини, однак, дані факти самі по собі не є достатніми обставинами, згідно ст. 178 КПК України, що зможуть запобігти ризикам, зазначеним вище, при обранні останньому запобіжного заходу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених кримінально процесуальним законом, підстав для зменшення застави колегією суддів не встановлено.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено, тому враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_12 , тобто до 19:45 год. 19 липня 2024 року, з одночасним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4