Справа № 185/1723/24
Провадження № 1-кп/185/595/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в умовах дії воєнного стану в залі суду в м. Павлограді матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002240 від 23 грудня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у рф, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, не працюючого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 22 грудня 2023 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, на зупинці, яка розташована на зелінці «ПЗТО» м. Павлограда, біля квіткового ринку зустрів ОСОБА_6 , який попрохав ОСОБА_3 купити алкогольні напої, на що він погодився. В подальшому потерпілий ОСОБА_6 попрохав ОСОБА_3 зняти грошові кошти з банківської карти банку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить потерпілому, у сумі 4 000 гривень, на що ОСОБА_3 погодився та разом з ОСОБА_6 попрямували до банкомату, який розташований за адресою; АДРЕСА_3 .

Приїхавши до банкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 надав свою карту банку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), повідомивши пін-код від неї ОСОБА_3 , а сам залишився очікувати в автомобілі та в цей час у останнього, раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану та звернення його на свою користь.

Надалі, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що на банківській карті банку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_6 , маються грошові кошти, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, розуміючи протиправний характер своїх дій, але не відмовляючись від них, в умовах воєнного стану, 22 грудня 2023 року, знаходячись біля банкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , о 20 годин 12 хвилин здійснив зняття грошових коштів у сумі 20 000 гривень з банківської картки банку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_3 повернув ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 4000, 00 гривень, а 16 000, 00 гривень залишив собі та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 16 000,00 гривень.

Надалі, у ОСОБА_3 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів з банківської карти банку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_6 , яка згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-111, є офіційним документом.

В послідуючому, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на привласнення чужого майна та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, достовірно знаючи, що на банківській карті банку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), 22 грудня 2023 року, близько 20 години 15 хвилини (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Центральна, 77, залишив собі банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-111, є офіційним документом, не повернувши її законному власнику ОСОБА_6 та таким чином привласнив її собі.

Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, розуміючи протиправний характер своїх дій, але не відмовляючись від них, в умовах воєнного стану, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 22 грудня 2023 року, маючи викрадену банківську картку ОСОБА_6 в період часу з 20 години 24 хвилини по 20 годину 25 хвилин, перебуваючи біля банкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , достовірно знаючи пін-код від банківської карти, здійснив зняття грошових коштів на загальну суму 50 000,00 гривень (транзакціями по: 10 000 грн., 20 000 грн., 20 000 грн.) з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, спрямовані на таємне, повторне, викрадення грошових коштів з банківської карти, в умовах воєнного стану, 22 грудня 2023 року, знаходячись біля банкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , о 20 годині 43 хвилині здійснив зняття грошових коштів на загальну суму 20 000 гривень з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 20 000,00 гривень.

Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, розуміючи протиправний характер своїх дій, але не відмовляючись від них, в умовах воєнного стану, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 22 грудня 2023 року, маючи викрадену банківську картку ОСОБА_6 в період часу з 20 години 49 хвилини по 20 годину 56 хвилин, перебуваючи на автозаправній станції «МОТО», яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , достовірно знаючи пін-код від банківської карти, здійснив розрахунок банківською картою АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_6 , на загальну суму 2 520,91 гривень (окремими транзакциями: 1394,40 грн., 380,00 грн. та 746,51 грн.)

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 2 520, 91 гривень.

Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, розуміючи протиправний характер своїх дій, але не відмовляючись від них, в умовах воєнного стану, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 22 грудня 2023 року, маючи викрадену банківську картку ОСОБА_6 о 23 години 31 хвилини, перебуваючи біля банкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , достовірно знаючи пін-код від банківської карти, здійснив зняття грошових коштів на загальну суму 7 000,00 гривень з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка належить ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 7 000,00 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за:

- ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

16 лютого 2024 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій, саме за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та ч. 1 ст. 357 КК України, а саме як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів і визнає обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 у:

- за 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим покаранням остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, в скоєному розкаявся, зазначивши, що згоден з узгодженим покаранням. Захисник також просила затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджене покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений належним чином, подав заяву в якій зазначив, що він надав згоду прокурору у вказаному кримінальному провадженні на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .Матеріальний збиток йому відшкодовано, та просив розгляд даного кримінального провадження провести без його участі, що підтверджується відповідною заявою.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином та ч. 1 ст. 357 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 3891 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Дії ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за:

- ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 від 16 лютого 2024 року і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання не має.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

У справі процесуальних витрат не має.

Питання стосовно речових доказів у справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 16 лютого 2024 року укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначитиОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази у справі: банківську картку за № НОМЕР_3 , передану на зберігання до камери схову Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 0010878) знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1