Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 494/1989/23
Номер проведження 1-кп/508/24/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Миколаївка Одеської області клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.186 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000498 від 02.09.2023 року, суд

установив:

У провадженні Миколаївського районного суду Одеської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

02.07.2024 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Зазначені клопотання мотивовані тим, що останні обвинувачуються у вчиненні, у тому числі тяжкого злочину, а тому ризики, які враховувались раніше при застосуванні до них запобіжного заходу за п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились, менш суворіші запобіжні заходи не забезпечать ненастання існуючих ризиків та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 у задоволенні клопотання прокурора просили відмовити, оскільки ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Процесуальну поведінку обвинуваченого можливо забезпечити визначенням застави або змінивши запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації ОСОБА_6 . Захисник просив розглянути суд доцільність застосування такого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 також просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт або заставу. Захисник посилався на те, що невизначення застави є порушенням ст.5 Конвенції.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засіданні не з`явилась, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином, заявою від 27.02.2024 року просила здійснювати подальший розгляд провадження за її відсутності.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно із п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалами слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 05.09.2023 року та від 14.09.2023 року, до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.11.2023 року включно. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 26.10.2023 року, ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року, ухвалами Миколаївського районного суду Одеської області від 15.02.2024 року, 10.04.2024 року, та 05.06.2024 було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 04.08.2024 року включно.

Суд не піддає сумніву повідомлену під час досудового розслідування підозру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки на даний час останні набули статусу обвинувачених.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

При вирішенні питання щодо продовження відносно обвинувачених строку запобіжного заходу судом враховуються обставини, визначені ст.178 КПК України, і ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які вказує прокурор.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.186 КК України, які за приписами ст.12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочину відповідно, санкція останнього передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років.

Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності ризику переховування від суду. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають не за місцем реєстрації у м.Миколаєві, за місцем проживання характеризуються із посередньої сторони, офіційно не працюють, тобто не мають постійного джерела доходу. Суду не надано належних доказів перебування обвинувачених у цивільно-шлюбних відносинах та існування утриманців. На підставі наданих матеріалів, суд вважає, що обвинувачені не мають тісних родинних та соціальних зв`язків, та відповідно можуть безперешкодно залишити своє місце проживання, ускладнивши тим самим нормальну діяльність суду та здійснення правосуддя.

Оцінюючи можливість обвинувачених переховуватися від суду, суд вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що на теперішній час пересування по країні особам призовного віку є досить складним не спростовує існування вищезазначеного ризику.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд бере до уваги, що на теперішній час не допитані свідки, яким можуть бути відомі обставини злочинів, при цьому обвинуваченим та їх захисникам відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідків, з яких вони дізнались зміст їх показань та особисті дані, що робить можливим вплив на останніх.

Вказані обставини формують у суду переконання щодо наявності ризику впливу обвинувачених на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше судимі 30.08.2017 року Ленінським районним судом м.Миколаєва, інформація щодо погащення цієї судимості відсутня, обвинувальний акт за їх обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, перебуває на розгляді Жовтневого районного суду Миколаївської області, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перебуваючи на свободі вони можуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На даному етапі судового розгляду, суд не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, хоча і пов`язаного з ізоляцією обвинувачених від суспільства, однак зважаючи на встановлені ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що на теперішній час лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, дозволить контролювати місце їх перебування під час судового розгляду та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними та продовжують існувати.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд не вбачає за доцільне визначати обвинуваченим заставу, оскільки інкриміновані останнім злочини були вчиненні із застосуванням насильства, а також враховуючи інші обставини провадження та наявність вищезазначених ризиків.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.09.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.09.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.

Копію ухвали надіслати ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_10