справа № 488/2024/24
провадження № 1-кп/488/269/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 року

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

01.11.2022 року, більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді стрілець-санітар 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в

порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , поблизу ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 29.04.2024 року.

В судовому засіданні ОСОБА_4 в інкримінованому правопорушенні свою вину визнав повністю і беззаперечно, підтвердивши усі обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся.

Встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєння кримінального правопорушення, з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і не оспорює їх, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши йому, що в цьому випадку він не зможе оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд, за клопотанням прокурора, на підставі ст.349 ч.3 КПК України визнав недоцільним подальше дослідження обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням документів.

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що своїми діями ОСОБА_4 , за кваліфікуючими ознаками самовільне залишення місця служби, вчинене

в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. 5 КК України.

Обираючи міру покарання, суд враховує тяжкість та обставини скоєного правопорушення, особу обвинуваченого, раніше не судимого, а також обставини, які пом`якшують покарання у виді з`явлення із зізнанням, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, а саме те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, з`явився самостійно із зізнанням, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, приймав безпосередню участь в забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської федерації проти України, суд вважає за можливе при призначенні покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, застосувати статтю 69 КК України, призначивши обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини 5 статті 407 КК України для даного виду покарання, у виді двох років позбавлення волі.

Щодо можливості застосування статті 69 КК України, суд зауважує.

Відповідно до статті 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Чинний Кримінальний кодекс України не передбачає диференційованих підходів щодо визначення часу вчинення злочину. Згідно з частиною 3 статті 4 Кодексу таким часом визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є триваючим, оскільки розпочалось 01.11.2022 року, з часу самовільного залишення місця служби та припинилось 29.04.2024 року, коли він добровільно заявив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

Особливістю триваючих злочинів є те, що юридично вони вважаються закінченими з моменту початкового вчинення дії або бездіяльності, визначених законодавцем як злочин, а фактичне припинення злочинного стану залежить від поведінки самої особи або уповноважених органів держави. Один раз вчинивши дію (чи бездіяльність), особа більше нічого не чинить, однак постійно перебуває у певному суспільно небезпечному, так би мовити, злочинному стані.

Відповідно до статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Разом з тим, обмеження щодо можливості застосування положень статті 69 КК України щодо випадків засудження за кримінальне правопорушення, передбачене, зокрема, статтею 407 КК України, встановлені Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, який набрав чинності 27 січня 2023 року.

Станом на 01.11.2022 року стаття 69 КК України діяла в редакції Закону України від 29.06.2021 року № 1576-ІХ та не мала застережень щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтею 407 КК України. В подальшому до статті 69 КК України вносились зміни Законом України від 01.12.2022 року № 2812-ІХ (який набрав чинності 29.12.2022 року), які також не мали застережень щодо застосування положень даної статті щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтею 407 КК України.

Оскільки триваюче кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , почалось під час дії Закону України від 29.06.2021 року № 1576-ІХ та припинився під час дії Закону України від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 5 статті 407 КК України, на підставі положень статті 69 КК України (в редакції, яка діяла до внесення змін законом України від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ), враховуючи зворотну дію закону в часі, визначену в статті 5 КПК України.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його бажання чесно та сумлінно продовжувати захищати державу від збройної агресії, суд вважає за доцільне застосувати положення ст. 62 КК України та замінити ОСОБА_4 позбавлення волі на триманням у дисциплінарному батальйоні.

Таке покарання, на переконання суду, за своїм розміром буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України.

Запобіжний захід не обирався. Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його поміщення до дисциплінарного батальйону.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1