ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/582/24 Справа № 203/819/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу представника скаржника Міністерства юстиції України - головного спеціаліста відділу регресивної роботи Управління судового забезпечення держави Департаменту з питань судової роботи Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року про відмову у задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за вих. № 155211/9.1.4/15-23 від 27 листопада 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

14 лютого 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст.303 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК), надійшла скарга Міністерства юстиції України на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією в м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за вих. №155211/9.1.4/15-23 від 27 листопада 2024 року.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник скаржника порушує питання про скасування рішення слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що висновки слідчого судді про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою Міністерства юстиції України є помилковими, оскільки положення ч.1 ст.214 КПК є імперативними та не передбачають права слідчого, прокурора не вносити відомості до ЄРДР. Крім того, із системного аналізу норм кримінально-процесуального законодавства вбачається, що обов`язок слідчого, який передбачений ч.1 ст.214 КПК, не вимагає оцінки ним заяви (повідомлення) на предмет ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Тобто, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям провадження, відповідно до ст.214 КПК. Разом з тим, нормами КПК не передбачено іншого процесуального реагування на повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, окрім як внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у строки, визначені частиною ст.214 КПК.

Таким чином, на переконання апелянта, вищенаведені обставини свідчать про те, що як слідчий суддя, так і особа, бездіяльність якої оскаржується, здійснили поверхневий та формальний аналіз заяви Міністерства юстиції України без вивчення в повному обсязі доданих матеріалів та доказів у якості додатків.

Разом з тим, звертає увагу, що підставою для звернення Міністерства юстиції України із вказаною заявою стало рішення Європейського суду з прав людини, яким, зокрема, встановлено порушення Державою Україна пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З огляду на те, що ЄСПЛ виносить рішення проти Держави, а не конкретних фізичних/юридичних осіб, а Суд встановлює порушення Конвенції, а не внутрішнього законодавства Держави, із вказаного рішення неможливо встановити внаслідок чиїх саме дій завдано збитків Державному бюджету України та конкретні обставини вказаних дій.

При цьому, звертає увагу, що з огляду на особливий характер правовідносин, будь-яких інших обставин про вчинення кримінальних правопорушень, окрім викладених в поданій заяві, Міністерство юстиції України не має та не може мати. Відтак, обставини про вчинення кримінальних правопорушень, які викладені Мін`юстом є виключними та достатніми у вказаних правовідносинах, зокрема, для внесення відомостей до ЄРДР та належного проведення досудового розслідування.

На підставі викладеного представник скаржника просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції представник скаржника Міністерства юстиції України ОСОБА_7 не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, що відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчим суддею дотримано зазначених вимог закону у повному обсязі.

Відповідно ст.55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК), а згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У межах процедури оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач, прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого, дізнавача або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за вих. № 155211/9.1.4/15-23 від 27 листопада 2024 року, слідчий суддя у своєму рішенні, посилаючись на положення ч.1 ст.2, ч.1 ст.11, ст.214 КПК та п.2 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року зазначив, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Слідчий суддя дослідивши подану скаргу встановив, що підставою для звернення Міністерства юстиції України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення послугувало рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лагошенко та інші проти України», згідно якого, заява ОСОБА_8 свідчить про порушення Державою Україна ст.ст. 6, 13 Конвенції, у зв`язку із тривалістю розгляду кримінального провадження (провадження тривало більше 5 років), а відтак, Європейський суд з прав людини зобов`язав сплатити заявнику 1 200 євро відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що еквівалентно 47 770, 31 грн. та вказані обставини, на думку Міністерства юстиції України, свідчать про наявність в діях невстановлених осіб органів державної влади (зокрема, правоохоронних органів та судів) ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 365, 367 КК України, оскільки виплачені кошти за рішенням Європейського суду з прав людини є збитками Державного бюджету України.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновків, що наведені у заяві Міністерства юстиції України обставини, не є відомостями, які можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 365, 367 Кримінального кодексу України (далі- КК) та вказана заява взагалі не містить фактів, які б вказували на вчинення будь-якою посадовою особою органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури або суду протиправних дій, тобто в ній не вказано короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а є лише формальне посилання на рішення Європейського суду з прав людини без розкриття змісту наявних порушень, які кримінальним законом можуть бути віднесені до кримінально-караних діянь.

При цьому слідчий суддя зазначив, що лише виплата коштів з Державного бюджету України на відшкодування матеріальної і моральної шкоди за рішенням Європейського суду з прав людини не є тим спричиненням збитків державі в розумінні закону про кримінальну відповідальність.

З такими висновками слідчого судді погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч.1 ст.11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Однак, до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

При цьому зміст ч.1 ст.214 КПК не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує зі змісту матеріалів судового провадження, в заяві від 27.11.2023 року поданої Державному бюро розслідувань, Міністерство юстиції України, в особі заступника Міністра ОСОБА_9 просило внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, здійснити досудове розслідування та встановити осіб, внаслідок дій чи бездіяльності яких Європейським судом прийнято рішення проти України, з метою можливості подання Міністерством юстиції України позову до винної особи, за фактом вчинення кримінального правопорушення невстановленими особами органів державної влади (зокрема правоохоронних органів та судів) відносно громадянина ОСОБА_8 , в результаті чого Державному бюджету України завдано збитків у зв`язку із виплатою йому відшкодування в розмірі 47 770, 32 грн. на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лагошенко та інші проти України» (а.с.9-10).

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, в поданій заяві не міститься фактів, які б вказували на вчинення будь-якою посадовою особою органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури або суду протиправних дій, тобто в ній не вказано короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а є лише формальне посилання на рішення Європейського суду з прав людини без розкриття змісту наявних порушень, які кримінальним законом можуть бути віднесені до кримінально-караних діянь.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовою позицією Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 року (справа № 556/450/18), згідно якої слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, підставою для початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР. При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Відтак, на переконання апеляційного суду, висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за вих. № 155211/9.1.4/15-23 від 27 листопада 2024 року, належним чином мотивовані, ґрунтуються на змістовному дослідженні усіх обставин кримінального провадження та доводів апелянта.

Отже, перевіркою матеріалів даного провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень слідчим суддею вимог КПК щодо процесуального порядку судового розгляду скарги, які, згідно ст.412 КПК, слід було би визнати істотними та які б тягнули за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга представника скаржника ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника скаржника Міністерства юстиції України - головного спеціаліста відділу регресивної роботи Управління судового забезпечення держави Департаменту з питань судової роботи Міністерства юстиції України ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року про відмову у задоволенні скарги Міністерства юстиції України на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за вих. №155211/9.1.4/15-23 від 27 листопада 2024 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4