Дата документу 23.01.2024 Справа № 331/4797/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4797/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/388/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, не працює, на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду заступника начальника сектору кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 31 серпня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з позбавленням права обіймати посади в органах влади та в правоохоронних органах на строк тринадцять років із конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання - «майор поліції».

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 не обирався.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_6 : транспортний засіб марки «ММВЗ МИНСК 311211 125», № двигуна НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , червоного кольору, 1991 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «CHEVROLET LACETTI 1598», № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , оранжевого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, залишено без змін до фактичного виконання вироку суду в частині конфіскацій майна обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацію всього майна. На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_6 спеціального звання - «майор поліції».

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.2 ст. 111 на ч.7 ст. 111-1 КК України судом помилково звужено обсяг діянь, які підпадають під ознаки державної зради у формі переходу на бік ворога, фактично лише до сприяння громадянином України військовому противнику України шляхом ведення бойових дій або вчиненні інших дій воєнного характеру в його інтересах, а також не повністю враховано спеціальний статус поліцейського, його функції і обов`язки як працівника правоохоронного органу України.

Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків підтверджено той факт, що ОСОБА_6 на час окупації м. Бердянська збройними силами рф і до дати звільнення 23 травня 2022 року (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення), тобто на час вчинення інкримінованого злочинного діяння, - являвся працівником правоохоронного органу Національної поліції України.

Водночас, законодавець в певних питаннях прирівнює статус поліцейського до статусу військовослужбовця.

Факт того, що поліцейський ОСОБА_6 , зрадивши Присязі, добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконно створеному органі - «народній міліції м. Бердянськ», виконував вказівки та розпорядження окупаційної адміністрації, здійснював контроль, облік та вилучення вогнепальної зброї та спецзасобів, тим самим вчиняв дії на користь та в інтересах ворога, свідчить про очевидну суспільну небезпечність таких дій службової особи, яка мас статус працівника поліції та спеціальні знання, отримані в Україні: особа допомагає агресору зміцнити окупаційну владу, створити вертикаль її незаконних органів, зменшуючи витрати власних людських та матеріальних ресурсів, та приймає участь в реалізації та підтримці рішень держави-агресора, оскільки саме така вертикаль загалом є основою функціонування державного механізму, а самі дії такої особи є переходом на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, які, вочевидь, завдають значної шкоди як суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, так і обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Жоден законодавчий акт терміна «ворог» не розтлумачує. Тому, у розумінні диспозиції ст.111 КК України поняття «ворог» охоплює не тільки збройні сили (воєнізовані, збройні формування) держави, з якою України перебуває в умовах збройного конфлікту або воєнного стану, а й окупаційну адміністрацію, яку складають державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні державі-агресору самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Водночас, у співвідношенні зі ст. 111 КК України диспозиція ч.7 ст. 111-1 КК України є вужчою та не потребує доведення факту вчинення дій, спрямованих на надання допомоги ворогові. Для притягнення до кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність, у даному випадку, достатньо самого лише факту добровільного зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Якщо ж громадянин України в умовах воєнного стану вчинив дії на користь та в інтересах ворога, що підпадають під ознаки державної зради, а також зайняв конкретну посаду у незаконних судових або правоохоронних органах, він підлягає притягненню до відповідальності за сукупністю кримінальних правопорушень: ч.2 ст. 111 та ч.7 ст. 111-1 КК України.

Дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема показаннями свідків, поза розумним сумнівом доведено, що ОСОБА_6 виконував вказівки і розпорядження представників окупаційної адміністрації, надав останнім списки поліцейських, їх табельної зброї, а також власників вогнепальної зброї на території обслуговування Бердянського райвідділу поліції, що створювало загрозу їх життю та здоров`ю з боку ворога (противника), самостійно вилучав зброю, тим самим добровільно розпочав «службу» в незаконно створеному органі - «народній міліції м. Бердянськ». Однак конкретна посада (її назва), яку зайняв ОСОБА_6 , свідкам невідома, з особисто побаченого свідки дійшли до висновку, що ОСОБА_6 продовжує працювати в дозвільній системі, але вже на окупантів.

З огляду на викладене, формулювання судом обвинувачення у виді «зайняв посаду працівника дозвільної системи» вбачається неконкретним.

На підставі викладеного, прокурор вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, дії ОСОБА_6 помилково перекваліфіковані з ч.2 ст. 111 КК України на ч.7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до вироку суду, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 на виконання наказів вищого військового керівництва військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Бердянськ Запорізької області, яке було фактично захоплено та окуповано з 27.02.2022 та перебуває під окупацією станом на момент винесення вироку.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого продовжена до 15.11.2023.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022), тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 вказаного вище Закону є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року» (в редакції станом на 25.04.2022) Бердянська міська територіальна громада внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Так, на початку квітня 2022 року, але не пізніше 09 квітня 2022 року ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Бердянська Запорізької області, надав невстановленим представникам держави агресора добровільну згоду на участь у незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Запорізької області

При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23 грудня 1993 року, а саме частиною другою передбачено, що правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до цього Закону захисту підлягають судді Конституційного Суду України, судді та працівники апаратів судів, працівники правоохоронних органів, зазначені у частині першій цього пункту, а також співробітники кадрового складу розвідувальних органів України, військовослужбовці Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, співробітники Служби судової охорони, працівники Антимонопольного комітету України та уповноважені особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, які беруть безпосередню участь відповідно у: а) конституційному провадженні; б) розгляді справ у судах, кримінальному провадженні та провадженні у справах про адміністративні правопорушення; в) оперативно-розшуковій та розвідувальній діяльності; в-1) виконанні бойових (спеціальних) завдань, покладених на Сили спеціальних операцій Збройних Сил України; г) охороні громадського порядку і громадської безпеки; д) виконанні вироків, рішень, ухвал і постанов судів, постанов органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та прокурорів; е) контролі за переміщенням людей, транспортних засобів, товарів та інших предметів чи речовин через державний і митний кордон України; є) нагляді і контролі за виконанням законів.

Також, відповідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 2 липня 2015 року, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Також, відповідно до п.6 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року передбачено, що окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Так, з 28.02.2022 після окупації військами рф м. Бердянськ та Бердянського району Запорізької області на вказаній території окупантами розпочався процес створення незаконного правоохоронного органу «народної міліції м. Бердянськ».

ОСОБА_6 на початку квітня 2022 року, але не пізніше 09 квітня 2022 року, будучи громадянином України, перебуваючи на території м. Бердянська Запорізької області, яке з 27.02.2022 знаходиться під окупацією збройних сил російської федерації, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, сповідуючи проросійські погляди, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, прийняв пропозицію невстановлених осіб із числа представників окупаційної влади м. Бердянська та добровільно зайняв посаду працівника дозвільної системи у незаконному правоохоронному органі, створеному на території тимчасово окупованого м. Бердянськ Запорізької області - так званій «народній міліції м. Бердянська».

Після чого, обіймаючи зазначену посаду та здійснюючи свою протиправну діяльність в інтересах держави-агресора та з метою посилення контролю окупаційної влади у м. Бердянську Запорізької області, ОСОБА_6 надавав представникам окупаційної влади рф необхідну інформацію щодо наявності у особового складу Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області табельної зброї, а також самостійно вилучав у особового складу Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області табельну зброю, вогнепальну зброю та спецзасоби в інтересах «народної міліції м. Бердянськ».

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не заперечується та не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» випуск №14 (7674) від 19 січня 2024 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а саме у державній зраді, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що на час вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України ОСОБА_6 перебував на посаді виконуючого обов`язки сектору контролю за зброєю. 27 лютого 2022 року після входу окупаційних військ до м. Бердянськ вони разом з колегами за власною ініціативою почали вивозити зброю з метою її приховання від окупантів, ОСОБА_6 був відповідальною особою за вказану діяльність. Сама ж вона була відповідальною за документи на зброю, оскільки працювала на посаді інспектора сектору контролю за зброєю. Вказує на те, що вона працювала в одному кабінеті з ОСОБА_6 . Після того, як м. Бердянськ стало окупованим, працівники поліції не могли виконувати свої обов`язки та не могли потрапити до приміщення райвідділу, однак намагались патрулювати місто з метою забезпечення громадського порядку. На початку квітня 2022 року вони отримали інформацію, що треба здати зброю окупантам, оскільки вони стали лякати розправами та обшуками. 05 квітня 2022 року вона прибула до приміщення райвідділу, в якому вже був самопроголошений керівник. Далі, вона побачила ОСОБА_6 , який привіз всю наявну зброю, яку раніше він вивозив. Після чого, представники окупаційної влади стали викликати поліцейських по черзі для розмови. В кабінеті були присутні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які запропонували їй перейти працювати на окупаційну владу, також зазначали, що в разі незгоди потрібно виїжджати, оскільки «вороги в тилу їм не потрібні». ОСОБА_6 особисто у неї питав, що вона вирішила та чому вона не хоче залишитись у м. Бердянську та працювати на тому ж місці. При цьому, повідомив, що іншого виходу в неї немає. Також цього дня, коли вони стояли біля райвідділу, окупанти вивели двох українських поліцейських із зав`язаними руками та пакетами на головах. Наступного дня, вона знову прийшла до райвідділу та побачила там самопроголошеного керівника міліції - ОСОБА_10 , який розмовляв з ОСОБА_6 . Далі, ОСОБА_6 почав її тягнути до кабінету, але вона відмовлялась та одразу зрозуміла, що ОСОБА_6 вже працює разом з окупантами. Після чого, вона побачила як ОСОБА_10 та ОСОБА_6 сіли в автомобіль із літерою Z та поїхали до магазину забирати зброю. 12 квітня 2022 року вона вже знаходилась у м.Запоріжжя, однак через декілька днів після цього ОСОБА_6 зателефонував їй та запитав, де документи на зброю, на що вона відповіла, що всі документи були спалені. Зазначає, що ОСОБА_6 телефонував їй у травні 2022 року та розповідав їй про всіх осіб, які залишились співпрацювати з окупаційною владою. Вказує на те, що на початку квітня керівництво поліції надало поліцейським наказ виїхати з тимчасово окупованих територій до 14 квітня 2022 року. Крім того, додала, що їй відомо, як ОСОБА_6 та інші невідомі особи у громадян, які мали зброю, вилучали її. Також, ОСОБА_6 в телефонній розмові зазначав, що займається тим чим і раніше. Наголосила на тому, що ОСОБА_6 має дружину та двох дітей.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 27 лютого 2022 року він був черговим у Бердянському відділі поліції. Приблизно о 18:00 годині до приміщення райвідділу на броньованій техніці приїхали окупанти, стали погрожувати та вимагали здати зброю, після чого їх відпустили. Далі, до початку квітня 2022 року, працівники поліції самостійно здійснювали охорону громадського порядку у місті. Приблизно 03-04 квітня 2022 року він зустрівся з ОСОБА_13 , який повідомив йому, про те, що його знайомий займається працевлаштуванням до народної міліції та запропонував йому там посаду, на що він відмовився. 06 квітня 2022 року ОСОБА_14 запропонував йому написати рапорт на звільнення. Після чого, він з колегою направився на вул. Комунарів, однак там нікого не було. Далі, вони направились до магазину Амстор, де зустріли знайомих осіб, які повідомили їм, що окупаційні військові збирають усіх поліцейських о 12 годині дня. Після чого вони направились туди та побачили як під`їхало три автомобілі, один з яких був військовий. З автомобіля вийшов ОСОБА_10 , який був нібито начальником райвідділу від окупаційної влади, та почав кричати, щоб поліцейські віддавали зброю. Після чого, кожен поліцейський зазначав, де знаходиться його зброя. Далі, в них почали забирати мобільні телефони. На той час із собою телефону в нього не було, тому наступного для він прийшов до райвідділу та приніс мобільний телефон. Далі, наступного дня він знов прийшов до райвідділу та побачив там ОСОБА_6 , який сидів у кабінеті № 1 та збирав у всіх зброю. Зазначає, що ще в березні ОСОБА_6 заступав разом з ним на чергування, а в квітні ОСОБА_6 знаходився в відділі поліції та працював з окупантами. Вказує на те, що раніше ОСОБА_6 перебував на посаді начальника дозвільної системи, можливо при окупантах він залишився на тій самій посаді. Також, зазначив, що бачив, як ОСОБА_6 виконував вказівки ОСОБА_10 . Додав, що при розмові з ОСОБА_13 , останній повідомив йому, хто та які посади зайняли в народній міліції.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_6 працював у дозвільній системі Бердянського відділу поліції та був його колегою. Коли в м. Бердянськ почали заходити окупаційні війська, поліцейські сховали службові автомобілі, переодяглись в цивільний одяг та почали негласно патрулювати місто, захищати оселі від мародерів. В один з днів до них підійшов ОСОБА_16 (експерт) та запитав, чи здали вони табельну зброю. Після чого, повідомив, що терміново потрібно направлятись до райвідділу та здавати зброю, в іншому випадку додому прийдуть окупанти та проведуть обшук. В ході розмови вони зрозуміли, що ОСОБА_16 вже перейшов на бік ворога. Далі, ввечері 09 квітня 2022 року він з напарником направились до райвідділу. На прохідній стояв ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які вже працювали на окупантів, однак запустили їх до приміщення, де був ОСОБА_6 з іншими окупантами, які спілкувались та тримали документи в руках. В кабінеті для здавання зброї перебувала особа, обличчя якої видно не було, оскільки вона перебувала у масці та ще двоє невідомих осіб. Останні перевірили їх зброю та почали пропонувати посади, щоб вони працювали разом з ними. На що він та його колега відмовились, після чого невідомі особи порадили їм виїздити. Наступного дня він з товаришем виїхав з тимчасово окупованої території. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_6 займався збором зброї у мисливців.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що ОСОБА_6 працював у дозвільній системі Бердянського відділу поліції. В один з днів він перебував в наряді разом із ОСОБА_15 , до них підійшов ОСОБА_16 (експерт) та запитав, чи здали вони табельну зброю окупантам. Після чого ОСОБА_16 став їх лякати обшуками. Далі, він з колегою направились до райвідділу. При вході побачили своїх колишніх колег, які перейшли на бік окупантів. У приміщенні вони побачила ОСОБА_6 із невідомими особами у російській військовій формі із білою пов`язкою на руці. Далі, розпочалося спілкування та особи почали їх умовляти працювати на окупантів, в ході розмови до кабінету зайшов ОСОБА_13 , який забрав у них зброю. Далі, особи зазначали, що в разі їх відмови співпрацювати з ними, потрібно виїжджати. Після чого він з товаришем прийняли рішення виїхати з тимчасово окупованої території. Додав, що за два дні до вказаних подій він бачив ОСОБА_6 разом із ОСОБА_20 та іншими зрадниками з 2014 року.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала у Бердянському відділі поліції на посаді дізнавача. ОСОБА_6 знала особисто, оскільки він був її колегою. Вказує на те, що на початку квітня 2022 року до її родичів із списками працівників поліції прийшли окупанти та почали її шукати, родичі зазначили, що вона там не проживає. Інші співробітники поліції повідомили їй, що це відбувалось, оскільки потрібно здати табельну зброю. Через деякий час окупанти повернулись та стали погрожувати родичам вбивством. Після чого, 09 квітня 2022 року вона пішла до шостого райвідділу. Побачила там багато поліцейських, які також прийшли здавати зброю. Далі, до приміщення її запустив її колега, після чого вона зрозуміла, що він вже співпрацює з окупантами. Далі, її провели до невідомого їй чоловіка, який звіряв списки. Після чого, її направили до кабінету № 2 , де перебував ОСОБА_6 , поруч з ним стояв мішок зі зброєю. ОСОБА_6 перевірив її зброю за списком, та забрав її. Найближчим часом після цих подій вона виїхала до м. Запоріжжя.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він працював на посаді водія сектору логістики Бердянського районного відділу поліції. ОСОБА_23 займав посаду заступника начальника сектору з кадрового забезпечення, однак останнім часом працював у дозвільній системі. Приблизно 05 або 06 квітня 2022 року він спілкувався із ОСОБА_23 , який йому повідомляв, що нібито той планує виїзд з окупованої території. Але 15 квітня 2022 року ОСОБА_23 йому зателефонував особисто та запитав, де його табельна зброя, на що він відповів, що свою зброю він здав російським окупантам. Більше вони ні про що не розмовляли, однак він зрозумів, що ОСОБА_23 не виїхав, а, навпаки, став працювати на окупантів. Зі слів колег знає, що 08 квітня 2022 року були якісь збори з приводу здачі табельної зброї, але він там участі не брав та вже 10 квітня 2022 року виїхав з міста Бердянська до м. Запоріжжя.

Свідок ОСОБА_24 , будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що до окупації м. Бердянська він займав посаду заступника начальника Бердянського РВП з превентивної діяльності та знав ОСОБА_6 як працівника цієї установи. Після вторгнення російських військ з 24 лютого 2022 року він покинув місто Бердянськ та більше туди не повертався, однак у телефонному режимі підтримував зв`язок як з керівним складом відділу, так і з різними працівниками. У лютому та березні 2022 року він надавав допомогу працівникам, які бажали виїхати з окупованої території (грошима, бензином, транспортом та інше). Далі, після отримання наказу про необхідність прибути усьому особовому складу до м.Запоріжжя він усіма засобами намагався довести його до відома усіх співробітників, багато кому він телефонував особисто. На початку квітня 2022 року коли більша частина працівників Бердянського ВП виїхала із м. Бердянськ, від них він дізнався, що ОСОБА_6 залишився працювати на окупаційну владу на тій самій посаді у дозвільній системі. У нього у володінні перебувала база даних щодо усіх цивільних власників зброї, а також дані щодо кількості та видів табельної зброї працівників Бердянського ВП. За повідомленням ОСОБА_9 ОСОБА_6 особисто переконував її залишитися працювати на окупантів, його бачили у приміщенні відділу поліції із новим керівництвом. Окремо вказав, що зі слів працівників поліції знає, що окупанти не чинили ніякого тиску на працівників щодо переходу на їх бік, а лише пропонувати зробити вибір: або працювати на них, або залишити місто, кожний працівник робив вибір самостійно та вільно. Оскільки ОСОБА_6 не покинув місто Бердянськ та не приступив до виконання обов`язків в Україні, його було звільнено зі служби у травні 2022 року.

Окрім того, судом були досліджені такі документи:

- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (відповідно до ст.214 КПК України) № 59/5/2-9нт від 10 квітня 2022 року, відповідно до якого встановлено працівників Національної поліції України, які зрадили присязі, перейшли на бік ворога та надали згоду працювати в окупованому Бердянську в «народній міліції», серед яких, зокрема є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займає посаду інспектора відділу кадрів, використовує мобільний телефон: НОМЕР_7 (т.1 а.п.129-131);

- відповідь на доручення заступника начальника управління СБУ в Запорізькій області № 59/5/2-96нт від 09 червня 2022 року, відповідно до якої в ході контр розвідувальних заходів встановлено діючих працівників Бердянського РУ ГУНП в Запорізькій області, які перейшли на бік ворога, працевлаштувались до так званої «народної міліції (поліції)» рф та підпорядковуються безпосередньо керівнику «народної міліції (поліції)» рф ОСОБА_10 у вказаному списку осіб, зокрема є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займає посаду інспектора відділу кадрів Бердянського РУ ГУНП в Запорізькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , використовує мобільний телефон: НОМЕР_7 . Встановлено, що з 24 лютого 2022 року, ОСОБА_6 знаходиться на не підконтрольній території Запорізької області в окупованому м. Бердянськ, не звільнений, з початку російської агресії приблизно з перших чисел березня 2022 року, перейшов на бік ворога та працевлаштувався до так званої народної міліції (поліції) рф (т.1 а.п.134-146);

- протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) мобільного телефонного номеру НОМЕР_8 , яким користується громадянин України ОСОБА_25 від 18 червня 2022 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/1550т від 25 квітня 2022 року, під час якого були зафіксовані телефонні розмови ОСОБА_25 з ОСОБА_6 з яких убачається, що особи працюють в «конторі» та мають в розпорядженні зброю (т.1 а.п.163-176);

- протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) мобільного телефонного номеру НОМЕР_8 , яким користується громадянин України ОСОБА_25 від 18 червня 2022 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/1550т від 25 квітня 2022 року аналогічного змісту (т.1 а.п.177-183);

- витяг з наказу «По особовому складу» № 97 о/с від 18 лютого 2021 року, відповідно до статті 65 та статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» призначено: майора поліції ОСОБА_6 (0085536), заступником начальника сектора кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції, з посадовим окладом 2850 гривень, увільнивши його з посади заступника начальника сектору кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації, за ініціативою поліцейського. Згідно з наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 вставлено щомісячну надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 60 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби (т.1 а.п. 186);

- витяг з наказу «По особовому складу» № 636 о/с від 23 травня 2022 року, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_6 (0085536), заступника начальника сектор кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції,з 23 травня 2022 року. На день звільнення: стаж служби в поліції - 25 років 09 місяців 17 днів; вислуга на пільгових умовах - не має, вислуга років для призначення пенсії - 25 років 08 місяців 17 днів. Виплатити компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік. Встановити щомісячну премію за травень 2022 року у розмірі 0,00 % (т.1 а.п. 187);

- копія присяги на вірність Українському народові ОСОБА_6 від 07 листопада 2016 року (т.1 а.п. 188).

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність того, що ОСОБА_6 після окупації рф території м.Бердянськ добровільно зайняв посаду у незаконно створеному правоохоронному органі, так званій «народній міліції», пов`язану із здійсненням контролю за володінням громадянами вогнепальною зброєю.

Суд перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.2 ст. 111 на ч.7 ст. 111-1 КК України, пославшись на таке.

03 березня 2022 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність», яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 111-1 «Колабораційна діяльність». Зокрема, з 15 березня 2022 року встановлена кримінальна відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, тобто за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Суд дійшов висновку, що до запровадження кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність (ст. 111-1 КК України) частина форм об`єктивної сторони кримінальних правопорушень охоплювалась ознаками державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту (в редакції Закону України від 07 жовтня 2014 року) або надання допомоги іноземній державі, іноземній організації чи їхнім представникам в проведенні підривної діяльності проти України. Після ж запровадження кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність обсяг способів вчинення переходу на бік ворога значно звузився та може бути визначений тільки з урахуванням об`єктивної сторони складів вказаних вище кримінальних правопорушень.

На думку суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_6 на початку квітня 2022 року (тобто у період дії кримінальної відповідальності за ч.7 ст. 111-1 КК України), після окупації території міста підрозділами та військовослужбовцями рф, перебуваючи на території м.Бердянськ Запорізької області, з власної ініціативи, добровільно, розпочав службу в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме: у незаконно створеному органі «народній міліції м. Бердянськ», його дії необхідно кваліфікувати за ч.7 ст. 111-1 КК України.

Перевіряючи доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про необґрунтованість зазначеної перекваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.111 КК України, державна зрада - це діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Частиною 2 цієї статі передбачена кримінальна відповідальність за ті самі діяння, вчинені в умовах воєнного стану.

В свою чергу, перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. Форми такого переходу можуть бути різними. У конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових формувань ворожої держави, поліції, каральних загонів, розвідки, надані засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званий фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій державі або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід).

Перехід на бік ворога є закінченим з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду України.

Водночас, диспозиція ч.7 ст.111-1 КК України передбачає добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

У вироку суд вказав на те, що «під час досудового розслідування, так і в суді було встановлено, що вказаний злочин було вчинено ОСОБА_6 приблизно на початку квітня 2022 року, але не пізніше 09 квітня 2022 року, що також підтвердили свідки у судовому засіданні. При цьому, дії ОСОБА_6 щодо добровільної «служби» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме: у незаконно створеному органі - «народній міліції м.Бердянськ» кваліфіковані органом досудового слідства як державна зрада, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто за ч.2 ст.111 КК України».

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що в обвинувальному акті окрім іншого зазначено, що перехід на бік ворога з боку ОСОБА_6 полягає в тому, що останній, перебуваючи на посаді заступника начальника сектору кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст.ст.1,2,17 Конституції України, ст.ст.2,63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого виконував вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф, надавав представникам окупаційної влади рф необхідну інформацію щодо особового складу Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, зокрема про наявність у них вогнепальної зброї, спецзасобів, внаслідок чого, у співробітників поліції за вказівкою окупаційної влади, було вилучено наявну у них вогнепальну зброю та спецзасоби, самостійно вилучав у співробітників Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області табельну вогнепальну зброю в інтересах «народної міліції м.Бердянськ», усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконно створеному органі - «народній міліції м.Бердянська», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Отже, з обвинувального акту убачається, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.111 КК України через те, що останній, будучи громадянином України, працівником правоохоронного органу - Національної поліції України, зрадивши присязі, надавав безпосередню допомогу представникам ворожої держави агресора та добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконно створеному органі - «народній міліції м.Бердянська».

Вказані обставини у вироку суду не спростовані.

Висновки суду про те, що «народна міліція м.Бердянська» створена окупаційною владою з метою підтримання громадського порядку на окупованих територіях та протидії злочинності тощо, не є переконливими, оскільки ґрунтуються на припущеннях.

Окрім цього, суд не проаналізував належним чином показання свідків, в т.ч. показання свідка ОСОБА_9 , яка окрім іншого зазначила, що окупанти вимагали здати зброю, лякали розправами та обшуками. 05 квітня 2022 року вона прибула до приміщення райвідділу, в якому вже був самопроголошений керівник. Далі, вона побачила ОСОБА_6 , який привіз всю наявну зброю, яку раніше він вивозив. Після чого, представники окупаційної влади стали викликати поліцейських по черзі для розмови. В кабінеті були присутні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які запропонували їй перейти працювати на окупаційну владу, також зазначали, що в разі незгоди потрібно виїжджати, оскільки «вороги в тилу їм не потрібні». ОСОБА_6 особисто у неї питав, що вона вирішила та чому вона не хоче залишитись у м. Бердянську та працювати на тому ж місці. При цьому, повідомив, що іншого виходу в неї немає. Також цього дня, коли вони стояли біля райвідділу, окупанти вивели двох українських поліцейських із зав`язаними руками та пакетами на головах. Наступного дня, вона знову прийшла до райвідділу та побачила там самопроголошеного керівника міліції - ОСОБА_10 , який розмовляв з ОСОБА_6 . Далі, ОСОБА_6 почав її тягнути до кабінету, але вона відмовлялась та одразу зрозуміла, що ОСОБА_6 вже працює разом з окупантами. Після чого, вона побачила як ОСОБА_10 та ОСОБА_6 сіли в автомобіль із літерою «Z» та поїхали до магазину забирати зброю…

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 27 лютого 2022 року він був черговим у Бердянському відділі поліції. Приблизно о 18:00 годині до приміщення райвідділу на броньованій техніці приїхали окупанти, стали погрожувати та вимагали здати зброю, після чого їх відпустили… 06 квітня 2022 року ОСОБА_14 запропонував йому написати рапорт на звільнення. Після чого, він з колегою направився на вул. Комунарів, однак там нікого не було. Далі, вони направились до магазину Амстор, де зустріли знайомих осіб, які повідомили їм, що окупаційні військові збирають усіх поліцейських о 12 годині дня. Після чого вони направились туди та побачили як під`їхало три автомобілі, один з яких був військовий. З автомобіля вийшов ОСОБА_10 , який був нібито начальником райвідділу від окупаційної влади, та почав кричати, щоб поліцейські віддавали зброю. Після чого, кожен поліцейський зазначав, де знаходиться його зброя. Далі, в них почали забирати мобільні телефони. На той час із собою телефону в нього не було, тому наступного для він прийшов до райвідділу та приніс мобільний телефон. Далі, наступного дня він знов прийшов до райвідділу та побачив там ОСОБА_6 , який сидів у кабінеті № 1 та збирав у всіх зброю. Зазначає, що ще в березні ОСОБА_6 заступав разом з ним на чергування, а в квітні ОСОБА_6 знаходився в відділі поліції та працював з окупантами…

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_6 працював у дозвільній системі Бердянського відділу поліції та був його колегою. Коли в м.Бердянськ почали заходити окупаційні війська, поліцейські сховали службові автомобілі, переодяглись в цивільний одяг та почали негласно патрулювати місто, захищати оселі від мародерів. В один з днів до них підійшов ОСОБА_16 (експерт) та запитав, чи здали вони табельну зброю. Після чого, повідомив, що терміново потрібно направлятись до райвідділу та здавати зброю, в іншому випадку додому прийдуть окупанти та проведуть обшук. В ході розмови вони зрозуміли, що ОСОБА_16 вже перейшов на бік ворога. Далі, ввечері 09 квітня 2022 року він з напарником направились до райвідділу. На прохідній стояв ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які вже працювали на окупантів, однак запустили їх до приміщення, де був ОСОБА_6 з іншими окупантами, які спілкувались та тримали документи в руках…

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що ОСОБА_6 працював у дозвільній системі Бердянського відділу поліції. В один з днів він перебував в наряді разом із ОСОБА_15 , до них підійшов ОСОБА_16 (експерт) та запитав, чи здали вони табельну зброю окупантам. Після чого ОСОБА_16 став їх лякати обшуками. Далі, він з колегою направились до райвідділу. При вході побачили своїх колишніх колег, які перейшли на бік окупантів. У приміщенні вони побачили ОСОБА_6 із невідомими особами у російській військовій формі із білою пов`язкою на руці. Далі, розпочалося спілкування та особи почали їх умовляти працювати на окупантів, в ході розмови до кабінету зайшов ОСОБА_13 , який забрав у них зброю. Далі, особи зазначали, що в разі їх відмови співпрацювати з ними, потрібно виїжджати. Після чого він з товаришем прийняли рішення виїхати з тимчасово окупованої території. Додав, що за два дні до вказаних подій він бачив ОСОБА_6 разом із ОСОБА_20 та іншими зрадниками з 2014 року.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала у Бердянському відділі поліції на посаді дізнавача. ОСОБА_6 знала особисто, оскільки він був її колегою. Вказує на те, що на початку квітня 2022 року до її родичів із списками працівників поліції прийшли окупанти та почали її шукати, родичі зазначили, що вона там не проживає. Інші співробітники поліції повідомили їй, що це відбувалось, оскільки потрібно здати табельну зброю. Через деякий час окупанти повернулись та стали погрожувати родичам вбивством. Після чого, 09 квітня 2022 року вона пішла до шостого райвідділу. Побачила там багато поліцейських, які також прийшли здавати зброю. Далі, до приміщення її запустив її колега, після чого вона зрозуміла, що він вже співпрацює з окупантами. Далі, її провели до невідомого їй чоловіка, який звіряв списки. Після чого, її направили до кабінету №2, де перебував ОСОБА_6 , поруч з ним стояв мішок зі зброєю. ОСОБА_6 перевірив її зброю за списком, та забрав її. Найближчим часом після цих подій вона виїхала до м. Запоріжжя.

Отже, виходячи з показань вказаних свідків, ОСОБА_6 співпрацював саме з окупантами, які перебували у російській військовій формі, переміщувався з ними на автомобілі з характерною літерою, допомагав останнім забирати зброю у українських поліцейських тощо, чому належної оцінки в оскаржуваному вироку не надано.

Посилання суду як на одну з підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 на те, що даних про те, що на території м.Бердянськ на початку квітня 2022 року велись бойові дії та ОСОБА_6 брав у них участь, матеріали кримінального провадження не містять, на думку колегії суддів також не є переконливими, з огляду на викладене.

Окрім того, загальновідомим є той факт (про що зазначено і в самому вироку суду), що 24 лютого 2022 року на виконання наказу президента російської федерації володимира путіна та інших представників влади російської федерації військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи тощо, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в т.ч. і м.Бердянськ Запорізької області.

Згідно з указом Президента України ОСОБА_26 №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, починаючи з 24 лютого 2022 року, дію якого у подальшому неодноразово продовжено.

Висновок суду про те, що зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, утворює лише склад злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та виключає наявність в діях цієї особи такого складу злочину, як державна зрада, є помилковим, оскільки не ґрунтується на законі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання стосовно необхідності кваліфікації дій особи за ст.111 КК України має вирішуватися з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Окрім того, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, суд не встановив та відповідно не вказав у вироку, яку конкретно посаду ОСОБА_6 зайняв в такому органі, на що обґрунтовано звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому висновок суду про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.111 на ч.7 ст.111-1 КК України, є передчасним.

Допущенні судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тому оскаржуваний вирок суду на підставі положень ст.ст. 407, 407,409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно повторно дослідити всі обставини провадження та надані сторонами докази, проте відповідних клопотань від сторін не надходило.

Тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно та всебічно дослідити обставини провадження, перевірити належним чином всі доводи сторін, та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, мають ретельно перевірятись при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 31 серпня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4