Справа № 694/1104/24
провадження № 1-кс/694/388/24
УХВАЛА

про арешт майна

07.05.2024 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання старшого дізнавача СД Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000190 від 10.04.2024,-

в с т а н о в и в:

Старший дізнавач СД Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на транспортні засоби: Mercedes-Benz Sprinter 213 СDI, днз НОМЕР_1 ; Yamaha Jog, днз НОМЕР_2 ; Mercedes-Benz 208D, днз НОМЕР_3 , власником яких є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Звенигородка, Черкаської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, з забороною відчуження вказаних транспортних засобів та забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам, що наділені таким правом, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації даних транспортних засобів.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 09.04.2024 ОСОБА_5 перебуваючи у м. Звенигородка Черкаської області в невстановлений під час досудового розслідування час, вступив в попередню змову з ОСОБА_6 щодо спільного зайняття незаконним рибним промислом на річці АДРЕСА_2 .

В цей же день, близько о 20 год. 00 хв., ОСОБА_5 , попередньо не розподіляючи ролі, маючи умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом за допомогою забороненого знаряддя лову - рибальської сітки, прибув разом з ОСОБА_6 на берег річки АДРЕСА_2 , з координатами 49.146214;30.939311, де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді незаконного видобутку риби в період нересту та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони й відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, в період заборони лову риби, на дерев`яному човні кустарного виробництва, вийшов на водне дзеркало вище зазначеної річки разом з ОСОБА_6 , та незаконно встановив у воді 3 рибальські сітки без маркування, походження яких під час досудового розслідування не встановлено.

10.04.2024, близько 05:00 год., ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 з метою доведення свого спільного умислу до кінця, виплили на вище значеному човні на річку ОСОБА_7 , поблизу АДРЕСА_2 , з координатами 49.146214;30.939311 та вказаними сітками виловили рибу, а саме: карась - в кількості 105 штук на суму 166005,00 грн., лящ - в кількості 40 штук на суму 65960,00 грн., короп в кількості 1 штука на суму 3706, 00 грн.

Відповідно до листа Інституту рибного господарства НААН України № 270-04/24 від 15.04.2024, внаслідок незаконного вилову риби на річці Гнилий Тікич в АДРЕСА_2 , згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші

правопорушення проти довкілля», водним біоресурсам України заподіяно шкоду на загальну суму 235671 гривень, яка являється істотною через вилов риби в період нересту.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України - незаконне зайняття рибним промислом, що заподіяло істотну шкоду, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

22.04.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України.

Згідно інформаційної Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях ТСЦ МВС№7143 №31/31/7143-76 від 19.04.2024, підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має право власності на наступні транспортні засоби: Mercedes-Benz Sprinter 213 СDI, днз НОМЕР_1 ; Yamaha Jog, днз НОМЕР_2 ; Mercedes-Benz 208D, днз НОМЕР_3 .

Підставою застосування арешту майна підозрюваного, є те що він в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану кримінально протиправними діяннями, що спричинило істотну шкоду, та є ризик відчуження та передачі певної частки або всього майна підозрюваного до моменту подання позову в інтересах держави та розгляду матеріалів даного кримінального провадження судом, а також у строки винесення законного рішення суду іншим особам.

На підставі вищевикладеного, з метою досягнення дієвості цього провадження, а саме забезпечення цивільного позову пред`явленого Звенигородською окружною прокуратурою до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про солідарне відшкодування шкоди на користь держави в особі Звенигородської міської ради, заподіяної водним живим біоресурсам внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, просить накласти арешт на вищевказане майно підозрюваного.

Старшим дізнавачем СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 через канцелярію суду подана заява про проведення розгляду даного клопотання без її участі, в якій просить задовольнити подане клопотання.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими належним чином.

За наведених обставин, слідчий суддя вирішив за можливе розглядати дане клопотання без участі сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, за виключенням вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Клопотань від учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування не надходило, відтак фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у

юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).

За змістом ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього кодексу; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000190 від 10.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

22.04.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 249 КК України.

Звенигородською окружною прокуратурою до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов про солідарне відшкодування шкоди на користь держави в особі Звенигородської міської ради, заподіяної водним живим біоресурсам внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

30.04.2024 від Звенигородської окружної прокуратури надійшло клопотання слідчому судді про накладення арешту на рухоме майно, належне підозрюваному ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільного позову.

Встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 належить рухоме майно, належність якого саме підозрюваному підтверджена належними та допустимими доказами, а саме:

- автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 213 СDI, днз НОМЕР_1 ; Yamaha Jog, днз НОМЕР_2 ; Mercedes-Benz 208D, днз НОМЕР_3 ,власником яких відповідно до довідки ТСЦ МВС №7143

від 19.04.2024 року №31/31/7143-76 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції.

З огляду на викладене, оскільки Звенигородською окружною прокуратурою в рамках кримінального провадження пред`явлено цивільний позов про солідарне стягнення з підозрюваного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави в особі Звенигородської міської ради грошових коштів в сумі 235671,00 грн. за шкоду, заподіяну водним живим біоресурсам, а підозрюваний до теперішнього часу заперечує свою причетність до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення, намагань щодо добровільного відшкодування завданих збитків потерпілому не здійснює, що вказує на можливість подальшого ухилення від виконання рішення суду в частині цивільного позову шляхом реалізації майна, належного ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Разом з тим, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (ч.8 ст.170 КПК України).

З долученого до клопотання цивільного позову вбачається, що загальна сума відшкодування становить 235671,00 грн., яку цивільний позивач просить стягнути з підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Сукупна вартість належного підозрюваному майна, вказаного в клопотанні дізнавача, очевидно значно перевищує ціну заявленого позову, враховуючи солідарне стягнення вказаної шкоди з підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по вказаному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя приходить до переконання, що оскільки метою арешту майна є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), та такий має бути співмірний розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, клопотання слід задоволити частково та накласти арешт на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 213 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого буде відповідати заявленій ціні позову, а саме на вказаний вище автомобіль.

Враховуючи, що незастосування цього заходу може призвести до зникнення зазначеного майна, що можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому у відповідності до вимог ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, з метою належного збереження майна та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, слід накласти арешт на зазначене вище майно шляхом заборони розпорядження та відчуження.

Разом з цим, слідчий суддя не вбачає достатніх підстав для заборони користування цим майном, оскільки доказів того, що це якимось чином ускладнить проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню чи призведе до пошкодження майна суду не надано, тому в цій частині вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого дізнавача СД Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області

капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000190 від 10.04.2024 задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , а саме:

- рухоме майно автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 213 CDI, номерний знак НОМЕР_1 ;

із забороною відчуження та розпорядження даним майном.

В задоволенні решти клопотання - відмовити.

Ухвала про арешт майна, у відповідності до вимог ст. 175 КПК України, виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що згідно із частинами 1-2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення,а особами, які не були присутніми у судовому засіданні у той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 09.05.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1