Справа № 204/1861/24
Провадження № 1-кп/204/750/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001415 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньої освітою, учня ПТУ №11, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.12.2023 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана справа.

Ухвалою суду від 23.04.2024 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

У даному судовому засіданні захисником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2024 задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та продовжено останньому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21.06.2024 включно. Крім цього, судом визначено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 60560 грн.

Національне кримінальне процесуальне законодавство, а саме: ч. 1 ст. 183, п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, власне, як і судова практика ЄСПЛ, вимагає від судді відповісти на питання, чи можливо уникнути застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді взяття під варту шляхом встановлення альтернативних заходів.

Так, прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 зазначено два ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду через тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Однак, посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений може переховуватись від правосуддя чи вчиняти нові злочини є недостатнім для обрання найтяжчого запобіжного заходу. Хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, що потребують позбавлення волі, не можна оцінювати їх з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням продовження строку тримання під вартою, тому судам, крім кваліфікації, слід визначати ризики, що передбачено нормами ст. 177 КПК України, інакше судові рішення щодо тримання під вартою не відповідатимуть вимогам практики Європейського суду з прав людини і нормам КПК України. Про це неодноразово у своїх інформаційних листах та узагальненнях наголошував Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

На думку захисника ризики, зазначені прокурором у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та діяли на момент обрання останньому вказаного запобіжного заходу на теперішній час значно зменшились. Так, наказом начальника управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району ДМР № 10 від 29.04.2024 неповнолітнього ОСОБА_6 , позбавленого батьківського піклування, влаштовано до сім`ї ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, на теперішній час обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та нову сім`ю, повнолітні члени якої зобов`язуються вжити

заходів з дотримання ОСОБА_6 обов`язків прибувати до прокурора або суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця

роботи.

Усі речові докази та документи у справі зібрані під час досудового розслідування та знаходяться у прокурора, отже відсутні ризики знищення обвинуваченим доказів у справі. Жодні підстави передбачати незаконний вплив на свідків у справі з боку

ОСОБА_6 відсутні, бо всі вони, у тому числі потерпілий вже неодноразово

допитані під час досудового розслідування. Конкретних підстав передбачати

перешкоджання ним іншим чином кримінальному правопорушенню не має. В інших кримінальних правопорушеннях ОСОБА_6 не підозрюється та не обвинувачується. Отже, відсутні жодні підстави стверджувати про наявність ризиків вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Захисник вважав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 відсутні або мінімальні, у зв`язку з чим звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він є головою благодійної організації «Максимум». ОСОБА_8 знайомий з ОСОБА_6 приблизно з 2018 2020 року, з того часу, коли ОСОБА_6 перебував у притулку «Барвінок», а ОСОБА_8 , будучи головою благодійної організації співпрацював з соціальними службами, підбираючи наставників для дітей. Коли ОСОБА_6 випустився з притулку, благодійна організація допомагала йому продуктами харчування, підтримували морально. До подій, що сталися ОСОБА_6 мав намір приїжджати в центр до ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 до себе в родину ОСОБА_8 має намір взяти вперше. ОСОБА_9 має постійне місце проживання, де є всі умови для проживання дитини. Він може гарантувати, та зробить все від нього можливе для виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків. До цього ОСОБА_8 виховував шістьох хлопців, зараз одного. ОСОБА_8 має досвід роботи з підлітками, які мають проблеми з законом.

Також в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив суду, що до кримінальної відповідальності не притягався, однак, наразі в суді на розгляді перебуває обвинувальний акт відносно нього за ч. 2 ст. 137 КК України.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання захисника заперечувала в повному обсязі, оскільки, як пояснив у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 відносно нього на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження за ч. 2 ст. 137 КК України, тому існують обґрунтовані сумніви щодо можливості забезпечення ОСОБА_8 виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків. Також прокурор акцентувала увагу суду на тому, що ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив під час іспитового строку, отже наявні сумніви у тому, що ОСОБА_6 зможе належним чином виконувати покладені на нього судом процесуальні обов`язки.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 вирішення клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу залишила на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Частиною 1 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ч. 4 ст. 201 КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зміна запобіжного заходу передбачає появу після постановлення ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд, суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а встановлює наявність нових обставин, які можуть впливати на застосований до підозрюваного відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу від дня постановлення відповідної ухвали. Такий висновок підтверджується і приписами ч. 5 ст. 201 КПК України, яка унеможливлює подання клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення суду.

Тому суд не переглядає рішення про продовження запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть свідчити про зменшення встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядалася судом в ухвалі суду від 23.04.2024 р., зокрема, у вказаній ухвалі судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у цьому кримінальному провадженні, а саме: ризику переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків. При розгляді клопотання обвинуваченого судом враховано відомості про особу обвинуваченого.

Посилаючись на відсутність або існування мінімальних ризиків у даному кримінальному провадженні, доводи захисника фактично зводяться до незгоди з рішенням щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого. При цьому захисник фактично не навів нових обставин, які виникли після постановлення судом ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, що спростовували б обставини, покладені в основу висновку суду про наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про те, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням продовження строку тримання під вартою, суд зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, є неповнолітнім, стійких соціальних зв`язків не має, постійного місця проживання не має, оскільки втратив право користування гуртожитком, у зв`язку з відрахуванням з навчального закладу, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення під час іспитового строку за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023, що свідчить про наявність у ОСОБА_6 схильності до злочинного способу життя, що у своїй сукупності дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання у разі визнання винуватими у вчиненні злочину він може переховуватися від суду. Таким чином, висновок про існування ризику переховування від суду ґрунтується не лише на тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а оцінюється судом з урахуванням всіх встановлених судом обставин на даній стадії судового розгляду. При цьому, судом враховано вік обвинуваченого. Висновки суду, щодо неможливості запобіганню, зокрема ризику переховування обвинуваченого від суду, сформовані, також, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Щодо посилання захисника про відсутність ризику впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки потерпілий та свідки допитані в ході досудового розслідування, суд зазначає, що встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та свідків та дослідження їх судом. Таким чином, на даний час продовжує існувати ризик впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки вони ще не допитані судом.

Щодо посилань захисника, як на підставу для зміни обвинуваченому запобіжного заходу того, що на теперішній час ОСОБА_6 має постійне місце проживання та нову сім`ю повнолітні члени якої зобов`язуються забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, суд зазначає, що до вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується неповнолітній ОСОБА_6 останній мав постійне місце проживання проживав у гуртожитку, навчався, однак вказані обставини не вплинули на його поведінку, тому вказані захисником обставини не є такими, що зменшують встановлені судом ризики, які слугували підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу. Крім того, також слід зазначити, що піклування над ОСОБА_6 не встановлено, а ОСОБА_8 , у сім`ю якого тимчасово влаштовано ОСОБА_6 до вирішення питання про подальше його влаштування, є обвинуваченим у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 137 КК України. Отже, суд погоджується з доводами прокурора щодо сумнівів у можливості забезпечення ОСОБА_8 покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд зазначає, що ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав, а об`єктивність існування підстав щодо ризиків судом було встановлено в ухвалі суду від 23.04.2024.

Інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого в цьому кримінальному провадженні є превалюючими, а вказані вище обставини в їх сукупності не свідчать про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшились, відповідно, суд не може визнати обґрунтованими наведені стороною захисту аргументи щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не доведено, що ризики, існування яких стало підставою для застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наразі зменшилися або взагалі відсутні, не доведено, що наразі існують обставини, які виправдовують зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, а також те, що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

За таких обставин, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369-372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 22.05.2024.

Суддя ОСОБА_1