Справа № 204/7083/17
Провадження № 1-кп/204/33/24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2024 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю захисника: ОСОБА_4 ,
за участю представника потерпілого: ОСОБА_5 ,
за участю потерпілого: ОСОБА_6 ,
за участю обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 17.06.2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;
- 18 квітня 2018 року Васильківським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 17.06.2016 р. і остаточно призначено до відбування 3 роки 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2020 року вирок залишено без змін,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
Не зважаючи на невизнання вини, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України повністю знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 надав суду покази про те, що 20 серпня 2017 року він вранці прийшов полити сажанці і побачив, що гараж відкритий. Він зайшов у гараж і помітив. що там нічого немає. Він зателефонував дочці, а та разом з зятем викликали поліцію. Поліція приїхала швидко і він розповів слідчому, що у середу він був у даному гаражі, то машина ще стояла. Крадіжка машини відбулась в проміжок часу з середи до неділі. Слідчий подивився, зняли відбитки пальців на воротах з зовнішньої і внутрішньої сторони. Він не придав значення хто саме знімав відбитки пальців. Документи та ключі від машини він віддав слідчому. Потім вже у вересні його викликали у райвідділ на впізнання. Там він впізнав свою машину над якою познущався обвинувачений, розібравши її. У нього була машина «ВАЗ 2121». Він знав всі запчастини, які знаходились на даній машині, оскільки він машину самостійно ремонтував, перебираючи запчастини руками. Огляд запчастин з ним проводився і він їх впізнав. ОСОБА_15 патрубок на двигуні стояв нештатний, він сам його переробляв. Ворота гаражу, в яких перебував транспортний засіб, виходять на вулицю. Було 3 слідчих і він не пам`ятає в якому порядку задавали йому питання. Він на всі задані питання відповідав. Були поліція та слідчі. 20 серпня 2017 року були зняті відбитки пальців з воріт гаражу і знімав їх слідчий. Окрім поліції під час огляду був ще сусід. Він не пам`ятає, чи ставив сусід свої підпис у протоколі. Він у райвідділку впізнавав залишки машини. Він не може відповісти хто може підтвердити те що він встановлював на машині пускний патрубок. Під час огляду запчастин в райвідділу були присутні слідчий і ще хтось. Йому нікого не представляли, він розповідав, показував, усе це знімалось та фотографувалось. Він оглядав запчастини. Там знаходились запчастини які він впізнав тільки від його машини. На цих запчастинах, які він впізнав були маркеровані, зокрема на рулі написано «ВАЗ 2121». Кругом було вибито «ВАЗ 2121» та номери, які він не пам`ятає. Були перероблені і встановлені ним у автомобіль ковдри. Під час огляду місця події він пам`ятає що були присутні сусіди. Їх викликали. Слідчі писали протокол і сусіди підписали. Він віддав технічний паспорт і ключі від машини слідчому. Експерт-криміналіст теж був присутній, але він йому не представився як його звати. Цивільний позов підтримує у повному обсязі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала суду покази про те, що з обвинуваченим раніше були близькі відносини. Обвинувачений знав де знаходиться гараж. Про те що викрали транспортний засіб її повідомила сестра. Вона з ОСОБА_16 гуляла в одній компанії років 6-7 тому. Вона обвинуваченому бувало казала, що батько у гаражі, чи проїжджали повз гаража і вона показувала обвинуваченому де розташований гараж її батька. Вона не знала, що обвинувачений зможе викрасти автомобіль. З Міхно вона була поруч з цим гаражем. Коли вона подрузі ОСОБА_17 сказала, що у батька викрали машину, то ОСОБА_17 їй сказала, що це може зробити ОСОБА_16 , Про судимість ОСОБА_16 вона не знала. Вона не пам`ятає коли вона з ОСОБА_16 була поруч з цим гаражем. Коли вона перебувала з ним біля гаража ворота в цей час були зачинені. З 2014 року вона переїхала проживати у другу місцевість, але приїжджала до батьків і Міхно не бачила. Міхно знав її батька, оскільки поруч з ним проживає.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав суду покази про те, що з обвинуваченим ОСОБА_16 він знайомий зі школи, проживали в одному районі. Знає його близько 10-15 років, вони просто знайомі. Потерпілого теж бачив. Слідчий його допитував з приводу обставин вчинення злочину, як це було. Він надавав послуги грузоперевозки. Обвинувачений попросив його перевести купу металу та здати в металобрухт. Коли це було він не пам`ятає, мабуть це було восени. Він, у той час працював водієм на Мерседес-спринтер. Обвинувачений запропонував перевести метал за винагороду. Він не казав, що це за метал. Яка винагорода була. він не пам`ятає. Це були частини автомобіля: кузовні були, двигун і трансмісія. Він не пам`ятає, чи в двох з обвинуваченим вони приїхали за місто. Це було у Дніпропетровській області. Приїхали в село, але він не пам`ятає, як воно називається. Показував дорогу обвинувачений. В напрямок ОСОБА_18 . Що він розповідав слідчому, він теж не пам`ятає. Завантажили шматки від машини ВАЗ «Нива» червоний колір. Частини були порізані. Задній міст був, були колеса, сидіння. Обвинувачений казав, що треба здати їх на металобрухт. Коли вони приїхали до місця, де потрібно було забрати речі, обвинувачений йому пояснив, що це старий автомобіль. Приїхали до гаражу. Там були двір, хата. Обвинувачений сказав, що це його автомобіль, який потрібно здати в металобрухт. Він допомагав йому його грузити. Все що було погрузили. Приїхали в м. Дніпро. Відвантажили в Краснопіллі трансмісію, тому що з неї потекло масло і забруднило усе у його машині. Відвантажили у спільного знайомого ОСОБА_19 . Після чого поїхали і здали залишки на металобрухт на Червонозаводській і після здачі металу з ним розрахувався обвинувачений. Яку суму він не пам`ятає. Після отримання розрахунку, він поїхав. Знайомого прізвище ОСОБА_14 . Вивантажили йому задній міст та двигун, які тимчасово йому залишили. Він не пам`ятає чи їздив з ними ОСОБА_14 . Він знав, де знаходиться пункт прийому металобрухту, він раніше там бував. З чоловіком який приймав металобрухт домовлявся обвинувачений. Була домовленість з обвинуваченим про фіксовану суму його винагороди. Після цього, як він був допитаний, як свідок, він з обвинуваченим не зустрічався. Що це був за автомобіль він дізнався від слідчого. Документи на транспортний засіб обвинувачений не показував. Йому не відомо хто розпилював цей автомобіль. Міхно розрахувався готівкою. Після цього він поїхав додому. Він не пам`ятає чи був з ними ОСОБА_14 . Чи поїхав з ним ОСОБА_16 не пам`ятає. До цього обвинувачений з ним зв`язався телефоном. Про таку пропозицію ОСОБА_16 , він нікому не розповідав. Як він з ним зустрівся в цей день він не пам`ятає. Коли вони рухались разом з ОСОБА_16 їх ніхто не бачив, співробітники поліції їх не зупиняли. Він подумав, що це машина «Нива», оскільки запчастини були похожі формою, а також на підставі кузовних деталей, а саме передні крила були схожі. На зворотному напрямку вони заїхали до особистого помешкання ОСОБА_14 . Він не пам`ятає хто саме відвантажував у ОСОБА_14 трансмісію та двигун. Це відбувалось у дворі ОСОБА_14 . Він не бачив щоб особа, яка прийняла метал віддавав Міхно якийсь чек або грошові кошти. Його допитували у Красногвардійському райвідділі. Він підписував протокол його допиту власноруч, з текстом протоколу ознайомився. Він читав, що було написано слідчим. Він не звернув увагу на те, чи підписував слідчий протокол його допиту. Можливо ОСОБА_14 і був в селі де вони відвантажували автомобіль. Краще він пам`ятав тоді коли його допитували на досудовому розслідуванні. Зараз у нього недуже гарний стан здоров`я. Пам`ятає краще події про те як здавали машину на металобрухт. Обвинувачений повідомляв, що цей автомобіль належить його дідусеві. Він згадав, що в село їхали: він, ОСОБА_16 і ОСОБА_14 . Вони їхали утрьох. Коли вони приїхали в село, деталі кузова перебували в гаражі, це було 24.08.2017 року. Правдиві і достовірні покази ті, що він надавав слідчому і у суді. Під час відвантаження запчастин автомобіля ВАЗ 2121 з ним знаходились ОСОБА_16 та ОСОБА_14 . Завантажували машину в селі під Нікополем. Їхати з міста Дніпра до цього села більше 100 км. Це село розташовано не доїжджаючи до м. Нікополь, оскільки йому цей напрямок відомий. В цьому селі їх ніхто не зустрічав.
Допитаний в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_10 надав суду покази про те, що знає обвинуваченого, оскільки проживають в одному районі і декілька разів ремонтував його автомобіль. Його допитували на досудовому слідстві. Слідчий його допитував. У серпні місяці 2017 році, дату він точно не пам`ятає, але було якесь свято, зайшов до нього обвинувачений і залишив у нього запчастини до автомобіля Нива. Попросив щоб вони полежали у нього до вечора, він потім їх забере, так як у ОСОБА_20 в автомобілі щось потекло. Міхно сказав, що це запчастини від автомобіля який належить його дідові. Ці запчастини пролежали приблизно до 19 год. після чого він викликав оперативну групу і вони їх вилучили. Поліцію викликав, тому що всі частини були порізані болгаркою і він зробив висновок, що цей автомобіль може бути викрадений. Перед цим він у ОСОБА_16 цікавився, чи цей автомобіль не крадений, той відповів що це автомобіль його діда. ОСОБА_20 з яким приїжджав ОСОБА_16 він знав раніше. Він в той день був вдома. Вони приїхали до нього на Мерседес - спринтер. За кермом був ОСОБА_20 . Кому належав той автомобіль йому невідомо. Йому в ранці зателефонував громадянин ОСОБА_16 та запитав де є пункт прийому чорного брухту. Вони заїхали до нього додому, забрали його щоб він показав, де знаходиться пункт прийомки металобрухту. Він їм показав. Вони його висадили перед воротами та вагової. Обвинувачений та ОСОБА_9 самі здавали метал. Після цього вони поїхали до нього додому, між собою усію дорогу сварилися та після цього вони попросили залишити запчастини автомобіля у нього дома. Залишили у нього двигун, коробку передач, роздаточну коробку, двері, колеса, капот. Грошові кошти йому ніхто не передавав. Можливо це було 24 серпня. До нього за декілька днів до цього прийшов ОСОБА_16 та попросив його скористатись точильним станком та виточив ключ. Сказав, що хоче помститися своїй колишній дівчині. Яким саме чином хоче помститися він не казав. Точно він не пам`ятає чи говорив ОСОБА_16 про те що хоче відкрити гараж батька колишньої дівчини, де знаходиться багато металобрухту. Він підтримує покази надані на досудовому розслідуванні. Він подивився на стан автомобіля, це викликало у нього сумнів. Перед тим як викликати поліцію він не телефонував ОСОБА_16 та ОСОБА_20 . Під час вилучення запчастин були присутні багато працівників поліції, можливо сусіди свідки, точно не пам`ятає. Які документи складали не знає. Він працівникові поліції давав такі ж самі покази. У нього викликало сумнів те, що двері від автомобіля були відрізані болгаркою. Працівники поліції вилучили тільки ті речі, які йому вивантажили обвинувачений з ОСОБА_20 з Мерседеса - спринтера.
Крім пояснень свідків, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 20.08.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_6 звернувся з заявою про вчинене кримінальне правопорушення в термін часу з 16.08.2017 року по 20.08.2017 року невідомими особами шляхом підробки ключа гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1989 року випуску, вишневого кольору, кузов НОМЕР_2 (арк. кримінального провадження 5);
- протоколом огляду від 20.08.2017 року з фототаблицею до нього, проведеного у проміжок часу з 14 год.10 хв. по 14 год. 20 хв. у присутності понятих, відповідно до якого місцем огляду є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де розташований одноповерховий гараж. Гараж обладнаний двостворчатими металевими воротами з замком без зовнішніх пошкоджень. В гаражі по периметру розташовані інструменти на полицях та тумбах та металеві шафи з інструментами та різними пластиковими та металевими каністрами. Зі слів заявника обстановка не порушена. Під час огляду було вилучено: два ключі від автомобілю та технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 2121, серії НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , 5 слідів пальців рук перекопійовані на 2 липкі стрічки з поверхні внутрішньої сторони воріт гаражу (арк. кримінального провадження 7-8);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.09.2017 року, проведеного у проміжок часу з 18 год. 46 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності понятих та свідка ОСОБА_21 , відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впізнає особу, яка зображена на фотознімку № 4, як особу, яка здавала металобрухт. Впізнає особу за загальними ознаками обличчя, коротке темне волосся. Відповідно до довідки та протоколу, на фотознімку розташованому № 4 знаходиться фотознімок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. кримінального провадження 23-26);
- протоколом огляду місця події від 28.08.2017 року, проведеного у проміжок часу з 22 год. 05 хв. по 22 год. 45 хв., у присутності понятих, відповідно до якого об`єктом огляду є територія житлового будинку АДРЕСА_4 . В ході огляду було встановлено молодого чоловіка, який представився як ОСОБА_10 . В ході огляду ОСОБА_10 добровільно в присутності двох понятих видав співробітникам поліції механічні предмети, а саме: задній міст ВАЗ 2121; двигун № НОМЕР_4 ; радіатор ВАЗ 2121; передню підвіску ВАЗ 2121; коробку для переключення передач механічну ВАЗ 2121; два бампера передній та задній ВАЗ 2121; перегородку моторного відділу ВАЗ 2121; вихлопну трубу ВАЗ 2121; решітку з радіатору ВАЗ 2121; бензобак ВАЗ 2121; фаркоп автомобільний ВАЗ 2121; дві задні фари ВАЗ 2121; руль 1 шт. ВАЗ 2121; обшивку ВАЗ 2121; два пластикових бачка ВАЗ 2121; пічку з салону автомобіля на ВАЗ 2121; чотири пружини ВАЗ 2121; повітряний фільтр ВАЗ 2121; акумулятор; приборну панель автомобілю ВАЗ 2121 (арк. кримінального провадження 27-30);
- протоколом огляду предметів від 05.07.2017 року з фототаблицями до нього, проведеного у проміжок часу з 16 год. 05 хв. до 17 год. 10 хв., у присутності потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що всі вилучені деталі та агрегати були встановлені на його автомобілі ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 (арк. кримінального провадження 31-38);
- протоколом отримання зразків для проведення експертизи від 07.09.2017 року, відповідно до якого відібрано із застосуванням дактилоскопічної фари та валика з обох рук ОСОБА_7 для проведення дослідження сліди долоней та пальців рук на дактилоскопічні картки (арк. кримінального провадження 48);
- висновком судової трасологічної експертизи № 27/4.6/1242 від 12.09.2017 року, відповідно до якої п`ять слідів папілярних узорів пальців рук розмірами 17х35 мм, 18х42,5мм, 16х31 мм, 20х30 мм, 19,5х35 мм, вилучені 20.08.2017 року у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 придатні для ідентифікації за ними особи (осіб), залишені вказівним, середнім та безіменним пальцями правої руки та середнім та безіменним пальцями лівої руки ОСОБА_7 на ім`я якого заповнені експериментальні відбитки та відтиски рук, надані на дослідження (арк. кримінального провадження 53-63);
- дефектною відомістю вилучених запасних частин від 04 жовтня 2017 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого проведено огляд вилучених запасних частин до колісного транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 2121 Нива/2121 колір вишневий; тип двигуна бензиновий; об`єм двигуна 1568 см. куб.; ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_6 ; державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 ; рік виготовлення 1989; показання одометру не встановлені; власник ОСОБА_22 (копії свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 ). При огляді КТЗ встановлено: кузов автомобіля пошкоджено механічним способом. Залишились та були вилучені окремі частини викраденого автомобіля (арк. кримінального провадження 95-96).
Від виклику та допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 учасники процесу відмовились.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
За приписами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно частин 1-3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
У частині 3 ст. 62 Конституції України закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, необхідно розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК, покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Суд не приймає як належний і допустимий доказ по даному кримінальному провадженню рапорт працівника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 , оскільки даний рапорт не визнається як доказ у розумінні ст. 84 КПК України.

Оцінюючи протокол огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 від 20.08.2017 року, під час якого було вилучено два ключі від автомобілю та технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 2121, серії НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , 5 слідів пальців рук перекопійовані на 2 липкі стрічки з поверхні внутрішньої сторони воріт гаражу, суд виходить із загальновизнаних критеріїв допустимості доказів у кримінальному процесі. Такими є: їх одержання з передбачених КПК процесуальних джерел, належним суб`єктом та в установленому законом порядку. Як зазначено у вказаному протоколі, під час цієї слідчої дії було проведено огляд від 20.08.2017 року з фототаблицею до нього, проведеного у проміжок часу з 14 год.10 хв. по 14 год. 20 хв. у присутності понятих, відповідно до якого місцем огляду є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де розташований одноповерховий гараж.

Обвинувачений посилається на недопустимість цього доказу зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять відповідної заяви про надання дозволу на проведення огляду за даною адресою.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Тобто законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Проте доводи обвинуваченого спростовуються заявою ОСОБА_6 від 20.08.2017 року, яка міститься в матеріалах кримінального провадження (арк. кримінального провадження 6), з якої вбачається, що ОСОБА_6 дозволяє працівникам поліції оглянути приміщення гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який йому належить. Оскільки були надані дозволи потерпілого, тому не було необхідності проводити обшук домоволодіння.

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що протокол огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 від 20.08.2017 року не є належним та допустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено спосіб пакування 5 слідів пальців рук, перекопійовані на 2 липкі стрічки, з метою їх подальшої ідентифікації, що є грубим порушенням п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, в наслідок чого обвинувачений ставить під сумнів походження у гаражі папілярних візерунків пальців рук, які в подальшому були ідентифіковані, як його сліди, то слід зазначити наступне. Згідно висновку експерта № 27/4.6/1242 від 12.09.2017 року, на дослідження наданий саморобний паперовий конверт білого кольору, який має форму трапеції з розмірами сторін 90х74х88х75 мм. на лицьовій стороні конверта барвинком синього кольору виконані рукописні написи наступного змісту: « АДРЕСА_3 вилучено з воріт внутрішньої частини 5 слідів п/р на 2 л/л 1 (підпис) 2 (підпис). Слідчий Чечелівського ВП (підпис) ОСОБА_24 » та проставлений відтиск круглої печатки «Слідче відділення» Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Національної поліції України. На зворотній стороні конверта пояснювальні написи відсутні. Конверт заклеєний. Пакування не порушено. Окрім цього, згідно ілюстративної таблиці доданої до висновку мається зображення вказаного паперового пакету, а тому суд визнає вказаний протокол огляду допустимим доказом, а також похідні від нього висновки експертів.

Щодо визнання очевидно недопустимим доказом протоколу огляду домоволодіння, розташовано за адресою: АДРЕСА_4 від 28.08.2017 року, то слід зазначити наступне.

У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду (ч. 3 ст. 214 КПК). Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Як встановлено з показань свідків ОСОБА_10 встановлено, що він добровільно без стороннього примусу викликав працівників поліції і повідомив їм про те, що обвинувачений ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 залишили у нього запчастини від автомобіля, які порізані болгаркою, що викликає підозру, а також повідомив, що вказані запчастини належать автомобілю ВАЗ 2121, а також добровільно надав поліції дозвіл на огляд території домоволодіння для виявлення, фіксації та вилучення різних речових доказів, тому слідчим була проведена така слідча дія як огляду місця події. Покази свідка ОСОБА_10 є достовірними, послідовними, свідка було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання свідка, тому сумніватися у достовірності та правдивості показань, які були надані свідком ОСОБА_10 у суду відсутні. У зв`язку з чим суд визнає вказаний протокол огляду допустимим доказом.

Суд також не приймає заперечення обвинуваченого з приводу того, що вилучені під час огляду домоволодіння деталі автомобіля ВАЗ 2121 мають відношення до автомобіля потерпілого, а не є деталями інших автомобілів ВАЗ 2121, оскільки потерпілий надав пояснення про те, що він впізнав запчатини автомобілю, які належали саме його автомобілю, оскільки вони були маркеровані написом «ВАЗ 2121». А також він впізнав деталі автомобіля «ВАЗ 2121», оскільки він самостійно, своїми руками ремонтував автомобіль і знав усі його деталі.

Щодо визнання недопустимим доказом протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 31.08.2017 року під час проведення досудового розслідування, то слід зазначити, що свідок ОСОБА_9 був особисто допитаний в судовому засіданні йому роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі передбачені ст. 66 КПК України, він попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КПК України, та його показання в суді є окремими процесуальними джерелами доказів. Враховуючи встановлене, у суду не має підстав сумніватись в об`єктивності, достовірності показів свідка ОСОБА_9 , які співпадають між собою, тому у суду відсутні підстави недовіряти показам свідка, який в результаті справи не зацікавлений.

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого про те, що на гаражі, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 могли бути залишені сліди його пальців рук, оскільки за два-три місяця до викрадання машини, він перебував біля цього гаражу зі свідком ОСОБА_11 , оскільки дані твердження спростовуються узгодженими показаннями свідків ОСОБА_11 , яка пояснила що з 2014 року вона переїхала проживати у другу місцевість і з цього часу обвинуваченого вона не бачила, а також свідка ОСОБА_10 , який надав суду покази про те, що напередодні до викрадення машини обвинувачений приходив до нього з проханням скористатись станком для виготовлення ключа для того, щоб помститися колишній дівчині. Також, навіть якщо припустити, що обвинувачений залишив сліди пальців рук на воротах гаражу 2-3 місяці тому, то з урахуванням постійного користуванням гаражу іншими особами, погодних умов, інших чинників, то на день вчинення кримінального правопорушення папілярні сліди пальців рук обвинуваченого не могли зберегтися. Під час дослідження вищезазначених доказів не було виявлено відомостей, які б давали підстави вважати, що свідки сторони обвинувачення та потерпілий, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, судом розцінюються критично та сприймаються, як обраний обвинуваченим спосіб захисту від обвинувачення задля можливості уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що вони спростовуються наданими безпосередньо в судовому засіданні показами потерпілого, свідків, дослідженими в процесі судового розгляду доказами, які є послідовними та такими, що узгоджуються між собою.

Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_7 отримані у передбаченому КПК України порядку, є належні та допустимі.

Судом врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

При цьому, при доведеності винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 712/13361/15 у постанові від 12 червня 2018 року та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к. Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеними частиною другою та четвертою статті 17 УКПК України.

Отже, судом безперечно, поза розумним сумнівом, встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у приміщення.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, засудженого за вчинення аналогічного злочину, офіційно не працевлаштованого, на утриманні нікого не маючий, не перебуваючий під диспансено-динамічним наглядом у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра, а також враховуючи обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та позиції потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до вчинення умисних злочинів, про небажання ставати на шлях виправлення, а тому з метою попередження вчинення ним нових злочинів обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України виключно у виді позбавлення волі.

Беручи до уваги, що вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 17.06.2016 року і остаточно призначено до відбування 3 роки 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2020 року вирок залишено без змін, а дане кримінальне правопорушення ОСОБА_7 було вчинено до постановлення попереднього вироку, то суд призначає покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України суд не вбачає. Це покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_6 у порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, у якому цивільний позивач ОСОБА_6 зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого була спричинена матеріальна шкода в сумі 36757 грн. 16 коп. Також протиправними діями обвинуваченого йому спричинено моральну шкоду, що полягає у сильних душевних стражданнях. Після даного випадку, він перестав спокійно спати, оскільки відчував постійну тривогу з приводу того, що його майно знищене і не підлягає відновленню, а на придбання нового транспортного засобу він не має коштів. Крім того, з моменту викрадення автомобіля і по теперішній час він не може скористатися всіма благами та перевагами викраденого автомобіля, зокрема він не може виїжджати на дачу для відпочинку на природі та оздоровлення своєї родини. Він не зміг вивести з дачі зібраний врожай фруктів та овочів, оскільки він є літньою людиною та без транспортного засобу не може перевозити важкі речі. Не зміг пригостити дітей та онуків довго очікуваним врожаєм, який загинув на дачі, оскільки у нього не було автомобіля для його перевезення. Не зміг поїхати з онукою на дачу на період осінніх канікул, оскільки за традицією, що склалася у них в сім`ї вони кожний рік їздять на дачу на своєму автомобілі. Така ситуація завдала йому сильних душевних страждань та спричинила розрив нормальних життєвих зв`язків з близькими родичами. Також після викрадення ОСОБА_7 його автомобіля, він більше не може приходити в гараж та спілкуватися с сусідами, оскільки кожен похід у гараж, де немає автомобіля завдає йому страждань та спричиняє біль. Враховуючи характер та обсяг завданих йому моральних та фізичних страждань, є всі підстави для стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає, що згідно із ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення. Незважаючи на заперечення обвинуваченого проти позову, потерпілим ОСОБА_6 доведено факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди. В результаті повного та всебічного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, перевіривши докази, якими підтверджуються заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди. Тому з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 36 757 грн. 16 коп.

Визначаючи розмір компенсації завданої моральної шкоди, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд спирається на наведені норми законів, приймає до уваги обставини справи, враховує наведені позивачем доводи, характер його душевних страждань та їх тривалість, характер правопорушення, та вважає за розумне та справедливе визначити розмір відшкодування в сумі 10 000,00 гривень, про яку просить потерпілий.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80000 грн. 00 коп. та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. У зв`язку із внесенням 09 січня 2018 року ОСОБА_25 застави за обвинуваченого ОСОБА_7 у розміні 80 000 грн. 00 коп., 09 січня 2018 року ОСОБА_7 був звільнений з під варти. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року була повернута застава ОСОБА_25 . Запобіжний захід ОСОБА_7 судом не обирався.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення судових експертиз № 27/4.6/1242 від 12.09.2017 року та № 18/12.2/383 від 09.10.2017 року, згідно наданих довідок.

Керуючись ст. ст. 110,124, 369,371-374, 468-476 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_26 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_26 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 13 вересня 2017 року по 09 січня 2018 року та строк відбуття покарання за вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року, починаючи з 13.08.2020 року.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_6 до цивільного відповідача ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріальну шкоду у розмірі 36 757 (тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової трасологічної експертизи № 27/4.6/1242 від 12.09.2017 року у сумі 790 (сімсот дев`яносто) гривень 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи № 18/12.2/383 від 09.10.2017 року у сумі 1784 (одну тисячу сімсот вісімдесят чотири) гривень 64 копійок.

Речові докази:

- задній міст ВАЗ 2121; радіатор ВАЗ 2121; передня підвіска ВАЗ 2121; коробка для переключення передач механічна ВАЗ 2121; бампер передній та задній ВАЗ 2121; перегородка моторного відділу ВАЗ 2121; вихлопна труба ВАЗ 2121; решітка з радіатору ВАЗ 2121; бензобак ВАЗ 2121; фаркоп автомобільний ВАЗ 2121; дві задні фари ВАЗ 2121; руль 1 шт. ВАЗ 2121; обшивку ВАЗ 2121; два пластикових бачка ВАЗ 2121; пічка з салону автомобіля на ВАЗ 2121; чотири пружини ВАЗ 2121; повітряний фільтр ВАЗ 2121; акумулятор; приборну панель автомобіля ВАЗ 2121, які згідно розписки передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження,які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1