УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Володимир

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000211, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Із клопотання вбачається, що 29.02.24, близько 04 год. 58 хв., гр. ОСОБА_4 , з метою не вчинення службовими особами державної прикордонної служби України, під час перетину державного кордону України в міжнародному пункті пропуску «Устилуг-Зосін», що знаходиться по вул. Левінцова, 60, м. Устилуг, Волинської області, а саме уникнення його спілкування з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході перевірки надав працівникам ДПС України грошові кошти в сумі 500 грн., що могло свідчити про надання неправомірної вигоди.

01.03.2024 відомості за даним фактом СВ Володимирського відділу поліції ГУНП у Волинський області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань й розпочате кримінальне провадження №0000211 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

29.02.2024 в ході проведення ОМП на пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Устилуг-Зосін», що розташований за адресою

вул. Левінцова,60, м. Устилуг, Володимирського району, Волинської області, було вилучено: одну купюру номіналом 500 гривень серія АН1405335, котру ОСОБА_4 , надав працівникам ДПС України в ході проведення перевірки, крім того у ОСОБА_4 , було вилучено мобільний телефон марки «Iphone 12» ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , м.н. НОМЕР_3 , також було вилучено транспортний засіб на котрому останній намагався перетнути кордон, а саме автомобіль марки «Opel» моделі «Movano» р.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. Волинської області, Ратнівського району с. Самари.

Згідно з ч.7 ст.237 КПК України, вилучені речі вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, одна купюра номіналом 500 гривень серія АН1405335, мобільний телефон марки «Iphone 12» ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , м.н. НОМЕР_3 , «Opel» моделі «Movano» р.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, оскільки мають значення речових доказів і на даний час у провадженні є необхідність у проведенні за їх участю ряду судових експертиз та слідчих дій, що дозволить об`єктивно встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження. В іншому ж випадку, вказані речі, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, підлягатимуть поверненню з подальшою неможливістю проведення необхідних експертиз, оскільки сліди злочину на них можуть бути знищені.

В судове засідання слідчий не з`явився, однак подав заяву у якій зазначив, що вимоги клопотання підтримує та просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 у судове засіданні не з`явився, подав заяву, у котрій зазначив, що заперечує щодо накладення арешту на автомобіль марки«Opel» моделі «Movano» р.н.з. НОМЕР_4 , розгляд клопотання просить проводити за його відсутності.

Дослідивши клопотання, подане заперечення щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літтоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрог проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Щодо необхідності накладення арешту на автомобіль та мобільний телефон, то суд зазначає, що у клопотанні не було жодним чином обґрунтовано, яке доказове значення для справи має дане майно та яким критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, воно відповідає.

Зважаючи, що органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для накладення арешту на мобільний телефон, автомобіль, не доведено, що дане майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні, а відтак наявність критеріїв, визначених ч.2 ст. 170 КПК України, не доведено ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для арешту на автомобіль марки «Opel» моделі «Movano» р.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone 12» ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , м.н. НОМЕР_3 та у задоволенні клопотання в цій частині відмовляє.

Оскільки слідчим було доведено наявність підстав для накладення арешту на одну купюру номіналом 500 гривень серія АН1405335та необхідності заборони на відчуження, розпорядження та користування цим майном, а тому в цій частині клопотання підлягає до задоволення повністю.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити частково та накласти арешт на одну купюру номіналом 500 гривень серія АН1405335, із забороною відчуження та розпорядження та користування ними. В іншій частині клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання начальника слідчого СВ Володимирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на одну купюру номіналом 500 гривень серія АН1405335, позбавивши права на відчуження, розпорядження та користування майном з метою забезпечення збереження її як речового доказу, котра була вилучене під час огляду місця події 29.02.2024 року.

В решті клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно з ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя /--/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1