Справа №463/1565/24
Провадження №1-кс/463/2059/24
УХВАЛА

06 березня 2024 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідань ОСОБА_2

заявника ОСОБА_3

представника заявника ОСОБА_4

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши заяву представника заявника адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду заяви про відвід прокурору,

в с т а н о в и в :

в провадженні слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 перебуває заява ОСОБА_3 про відвід прокурору (першому заступнику керівника органу прокуратури) Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000746.

Представником скаржника подано заяву про відвід слідчого судді.

Заяву мотивує тим, що у питанні відводу судді не погоджуючись з ухваленим суддею рішенням щодо відводу прокурора (Погорєлова) - я не маю певності щодо неупередженості суддівства у справі за заявою про відвід прокурору в тому числі як керівнику органу прокуратури (Давидов) особливо зважаючи на те, що суддею не наведені мотиви відхилення ключових аргументів заяви про відвід зокрема й зазначених в судовому засіданні та відносно яких велася полеміка.

Поряд з цим, формування роздруківки технічного запису судового засідання вимагає значного часу - що неможливо зробити у настільки короткі часові межі, як це визначено суддею відкладаючи розгляд справи відтак з цієї підстави дати докази на підтвердження заяви про відвід не видається можливим.

Також, вже після відкладення розгляду справи суддею розглянута інша справа за скаргою на бездіяльність прокурора - у якій суд, не зважаючи на подане клопотання про розгляд справи в режимі ВКЗ, та не зважаючи на те, що за вимогами КПК визначено, що справа за скаргою розглядається за участі скаржника (на відміну від прокурора), провів судове засідання, в якому прийняв та оцінив невідомий та невідкритий стороною обвинувачення скаржнику доказ довідку зміст якої наразі стороні захисту не відомий - в такий спосіб суддя вчинив дії, які привели до порушення принципу змагальності та позбавив захисника підозрюваного можливості перевірити як достовірність цього доказу так і належність На предмет стверджуваних у довідці обставин. За наведених обставин змушений (на превеликий жаль - адже інститут слідчого судді на досудовому розслідуванні станнім форпостом у можливості запобігти значним процесуальним витратам часу та матеріальних витрат на більш пізніх стадіях) стверджувати про обґрунтовану відсутність у ОСОБА_3 . довіри до слідчого судді ОСОБА_5 у вищевказаному кримінальному провадженні у всіх провадженнях за його заявами і скаргами.

В судовому засіданні, яке здійснювалося у режимі відоконференції заявник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заяву про відвід підтримали.

Заслухавши доводи заявника та його представника, оглянувши матеріали справи, заяву про відвід, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Як вбачається із заяви представника ОСОБА_3 , останній вважає, що суддя підлягає відводу, оскільки наявні обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, оскільки він як слідчий суддя розглядаючи заяву ОСОБА_3 про відвід іншому прокурору на його думку не навів мотивів відхилення ключових аргументів заяви про відвід, зокрема і зазначених в судовому засіданні та відносно яких велася полеміка. Слідчий суддя відклав розгляд заяви на не значний час і він та заявник не можуть у такі короткі терміни ознайомитися із роздруківкою технічного запису судового засідання , відтак з цієї підстави дати докази на підтвердження заяви про відвід не видається можливим. Окрім цього, вже після відкладення судового засідання у цій справі суддя розглянув іншу справу за скаргою довірителя на бездіяльність прокурора і відмовив у проведенні відеоконференції і провів судове засідання без скаржника та прийняв і оцінив невідомий та невідкритий стороні захисту доказ- довідку зміст якої наразі стороні захисту невідомий.

Таким чином, заявник фактично не погоджується із процесуальними діями судді та його рішенням у межах інших судових проваджень, які не ідентифіковані заявником, не зазначені номери цих проваджень і не надані докази їх існування. В той же час доведення обставин, які викликають сумніви у неупередженості слідчого судді покладаються на особу, яка подала заяву про відвід.

Окрім цього, згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини забезпечення безсторонності суду для цілої статті 1 статті 6 Конвенції має бути встановлено на підставі: (і) суб`єктивного критерію, враховуючи особистісне переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту перевищеність або був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечив сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно ухвали Великої палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справа №201/10234/20, провадження № 14-79звц22, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Прийняття суддею процесуального рішення у справі, а тим більше в іншій справі, з яким не погоджується заявник, не вказує на упередженість судді і не може бути підставою для відводу судді.

А тому наведені заявником доводи не вказують у даному конкретному випадку на наявність будь яких підстав для відводу слідчого судді.

А тому суд приходить до переконання про безпідставність заяви про відвід слідчому судді.

Керуючись ст.ст.75, 81 КПК України, суд -

у х в а л и в:

відмовити за безпідставністю в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду заяви про відвід прокурору у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000746.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1