ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/492/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/887/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 190 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19 01 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком вказаного суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Липці Харківського району Харківської області, громадянку України, незаміжню, з середньою освітою, офіційно непрацевлаштовану, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму 21 03 2023 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин та якій 28 09 2023 року ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128, ч.4 ст. 185 КК України, -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України з призначенням покарання у виді 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_7 покарання за цим вироком, приєднано повністю невідбуту нею частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21 03 2023 року у виді 120 годин громадських робіт, які відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 72 КК України підлягають переведенню в обмеження волі строком на 15 днів із розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі на строк 6 (шість) місяців 15 (п`ятнадцять) днів.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 15 11 2023 року близько 21-00 години ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на трамвайній зупинці, біля будинку № 15 по вул. Героїв Праці в м. Харкові, познайомилась з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого попрохала провести її додому, на що ОСОБА_9 погодився.

Дійшовши до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 зайшли в перший під?їзд, піднялись на 12 поверх, де ОСОБА_7 , діючи згідно з раптово виниклим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою наживи та особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, попрохала у ОСОБА_9 мобільний телефон, що належить останньому для того щоб подзвонити, запропонувавши йому в якості застави її непрацюючий мобільний телефон, що не становить матеріальної цінності внаслідок несправності, сказавши, що він нібито перебуває в розрядженому стані. ОСОБА_10 , вірячи в добропорядність і чесність ОСОБА_7 , не підозрюючи про її протиправні наміри, добровільно для здійснення телефонного дзвінка, передав останній свій мобільний телефон торгової марки, Samsung Galaxy A 24, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, отримавши від неї непрацюючий і непотрібний йому мобільний телефон, який не представляє матеріальної цінності.

ОСОБА_7 , отримавши вищевказаний телефон від ОСОБА_10 , попрохала його почекати її на 12-му поверсі, запевнивши що вона через 20 хвилин повернеться, а сама реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, вийшла на вулицю з мобільний телефон торгової марки Samsung Galaxy А 24 в чорному корпусі IMEІ 1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_9 та зникла з місця вчинення кримінального правопорушення, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 5549 гривень 67 копійок.

Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також не застосуванням закону, який підлягає застосуванню та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком, просить приєднати невідбуту ОСОБА_7 частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21 03 2023 року у виді 120 годин громадських робіт, які відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 72 КК України перевести в обмеження волі строком на 15 днів із розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт та остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 15 днів.

Такі вимоги апелянт аргументував тим, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не було враховано положення ч.2 ст. 61 КК України, відповідно до яких обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

З огляду на викладене автор апеляційної скарги вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просила про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Потерпілий ОСОБА_9 про час та дату розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв про неможливість розгляду справи без його участі не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченої та її захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, дії обвинуваченої відповідають кваліфікації за інкримінованим їй кримінальним правопорушенням, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ст. 302 КПК України розгляд відбувався у спрощеному порядку, колегія суддів не перевіряє.

Сама обвинувачена винність у вчиненні кримінального проступку визнала повністю, згодна із встановленими під час досудового розслідування обставинами кримінального проступку, викладеними в обвинувальному акті, була згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, про що надала суду першої інстанції відповідну заяву.

Разом з тим, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставного ігнорування положень ч.2 ст. 61 КК України, вважає їх слушними та такими, що ґрунтуються на законі та матеріалах кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) місяців обмеження волі. Остаточно ж призначено покарання із застосуванням положень ст.ст. 71, 72 КК України у виді 6 (шести) місяців 15 (п`ятнадцяти) днів обмеження волі.

Так, санкцією ч.1 ст.190 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

В той же час, частиною 2 ст. 61 КК України регламентовано застосування такого виду покарання, як обмеження волі та встановлено його строк, а саме від одного до п`яти років.

Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі не було враховано положення ч.2 ст. 61 КК України, наслідком чого став безпідставний вихід за межі санкції ч.1 статті 190 КК України у бік пом`якшення, шляхом призначення покарання у виді шести місяців обмеження волі, що в свою чергу свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як про це обґрунтовано йдеться у апеляційній скарзі прокурора, у зв`язку з чим вимоги апелянта підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі та з остаточним призначенням покарання з урахуванням ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року 15 (п`ятнадцяти) днів обмеження волі, з ухваленням в цій частині колегією суддів свого вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, та ухвалити новий вирок в цій частині, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 19 01 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст.190 КК України, - в частині призначеного покарання, - скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 190 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21 03 2023 року у виді 120 годин громадських робіт, які відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 72 КК України перевести в обмеження волі строком на 15 днів із розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт та остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі на строк 1 рік 15 днів.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4