ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1450/24 Справа № 175/8465/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 травня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції посилається на те, що 17 березня 2024 року спливає строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. Також, в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують утримання обвинуваченого під вартою.

Зазначає, що обвинувачений обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, що посягає на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я особи, та особливо тяжкого корисливого злочину, він міцних соціальних зв`язків не має, не працює, офіційне джерело його доходів невідоме. До того ж, обвинуваченому відомі адреси проживання свідків в цьому кримінальному провадженні, деякі з них є знайомими обвинуваченого, а на цей час вказані особи судом ще не допитані. Тому, запобіжний захід у виді утримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема переховуванню обвинуваченого від суду та незаконному впливу обвинуваченого на свідків в цьому кримінальному провадженні, ризики чого є реальними та дійсними. А обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж, жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено. Тому посилання захисника та обвинуваченого на можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є безпідставними.

Вказує, що доцільним є продовжити дію обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що слідством недотримано критерію достатніх підстав (доказів) для обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вбивства ОСОБА_9 , що у свою чергу свідчить не лише про необґрунтованість вручення обвинувачення, а й про відсутність підстав для взяття ОСОБА_7 під варту.

Зазначає, що судом не було враховано добросовісну поведінку ОСОБА_7 , який жодного разу не переховувався від слідства, не впливав на свідків, не знищував та не переховував докази, а навпаки їх надавав.

Вказує на недоведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 до моменту взяття його під варту самостійно з`являвся на виклики слідчого для допиту. Крім того, ОСОБА_7 має доньку 2015 року народження та наречену, що, на переконання захисника, свідчить про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків. Крім того, захисник не погоджується із твердженнями суду щодо тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_7 , який може свідчити про можливість переховування останнього, оскільки сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою.

Інші ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України захисник вважає недоведеними, оскільки стороною обвинувачення дані ризики не обґрунтовуються, а лише голослівно стверджується про їх наявність.

Захисник вказує, що ОСОБА_7 своєю добросовісною процесуальною поведінкою з моменту відкриття кримінального провадження і до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою показав, що він не переховувався від органів досудового розслідування та суду, своєчасно прибував для участі в слідчих діях, не знищував та не намагався знищити докази у кримінальному провадженні, або матеріали, що можуть бути використані як докази по кримінальному провадженні, жодним чином не впливав на інших учасників кримінального провадження, не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином та не вчиняв кримінальних або будь-яких інших правопорушень, у зв`язку з чим ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

Крім того, ОСОБА_7 є раніше не судимою особою та має міцні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які гідно ст. 12 КК є тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисних тяжких злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду. Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, вчинив умисний, злочин про власності з застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, яка була особою похилого віку, внаслідок якого настала її смерть.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Тому обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик підтверджується тим, що останній не має постійного джерела доходу та ним було вчинено кримінальні правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисника про те, що його підзахисний має місце проживання, в нього наявні міцні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду, здійснення ним впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відносяться до категорії особливо тяжких, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст. 197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4