УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року

м. Київ

справа № 682/1360/23

провадження № 51-1512ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від

11 липня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 05 квітня 2023 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, - визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі за:

ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років; ч. 4 ст. 185 КК - 5 років і 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за кожен злочин окремо - 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного ОСОБА_5 цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Славутського міскрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2023 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці.

Згідно з вироком, 07 квітня 2023 року близько 21:00, ОСОБА_5 , перебуваючи на автобусній зупинці на вул. Корецькій у с. Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області, побачив на дерев`яній лавці мобільний телефон «BLADEL8» з об`ємом пам`яті 16Gb, що належав потерпілому ОСОБА_6 , та вирішив його викрасти. Переконавшись, що потерплий ОСОБА_6 не звертає увагу на свій мобільний телефон, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, шляхом вільного доступу, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (період якого в подальшому був продовжений згідно з відповідними нормативними актами), ОСОБА_5 , повторно, таємно, викрав з лавки вищезазначений мобільний телефон вартістю 800 грн, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, 25 квітня 2023 року, близько 17:40, на паркувальному майданчику

по вул. Козацькій, 32 у м. Славута Хмельницької області, ОСОБА_5

побачив велосипед марки «Україна», та, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно викрав вказаний велосипед вартістю 1533,33 грн, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Також 29квітня 2023 року, близько 13:20, на вул. Б. Хмельницького, 5а

у м. Славута, ОСОБА_5 побачив біля входу в магазин припаркований велосипед марки «ARDIC» моделі «Славутич» і вирішив його викрасти. Керуючись

корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, намагався таємно здійснити крадіжку цього велосипеда вартістю 2100 грн, що належить потерпілому

ОСОБА_8 , проте, виконавши всі дії, які вважав необхідними для вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 не зміг довести свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_8 на місці події .

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок щодо останнього - без змін.

У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення стосовно

ОСОБА_5 в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого і пом`якшити йому покарання. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що суд, під час призначення покарання ОСОБА_5 , не повною мірою зважив на дані про його особу, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні матір похилого віку, відшкодував завдані збитки потерпілим, які претензій до останнього не мають. З урахуванням наведеного, на думку захисника, є всі підстави для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання.

Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

З копії вироку вбачається, що суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_5 , згідно з вказаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а також дані про його особу, зокрема, те, що він має десять не знятих і не погашених судимостей, у тому числі за корисливі злочини, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте, на шлях виправлення не став, вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення після засудження вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2023 року, але до повного відбуття покарання за цим вироком у виді 1 року обмеження волі, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно. Також місцевий суд взяв до уваги обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відсутність обставин, які його обтяжують.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, у виді позбавлення волі, вважаючи, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Тому,враховуючи наведене, а також те, що він вчинив тяжкі злочини, призначив йому покарання в межах санкції ч. 4

ст. 185 КК у виді позбавлення волі,шляхом часткового складання покарань. Крім цього, оскільки ОСОБА_5 вчинив нові кримінальні правопорушення після постановлення вироку Славутським міськрайонним судом Хмельницької області від 05 квітня 2023 року за ст. 162 КК, але до повного відбуття покарання у виді обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком за правилами ст. 72 КК, відповідно до якої, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені захисником ОСОБА_4 у апеляційній скарзі, які по суті аналогічні його доводам у касаційній скарзі, і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду в частині призначення покарання, навів аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що вважає безпідставними доводи захисника про те, суд першої інстанції не врахував як пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття ОСОБА_5 , яке, на думку сторони захисту, полягає у добровільному зізнанні працівникам поліції у вчиненні ще інших двох злочинів, про які їм не було відомо і сприянні поверненню потерпілим викраденого майна, відшкодуванні їм шкоди та відсутності у них претензій, а також наявності на його утриманні матері похилого віку, оскільки це не може вважатися обставиною, що пом`якшує покарання в розумінні статті 66 КК та носить суто формальний характер. До того ж, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про вчинення ОСОБА_5 дій, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди, тоді як вилучення викраденого майна працівниками поліції та повернення цього майна працівниками поліції потерпілим не свідчить про добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяної ним потерпілим шкоди.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду врахувала дані про особу

ОСОБА_5 , який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимості не зняті та не погашені, через невеликий проміжок часу від дня відбуття покарання за попереднім вироком суду, знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, в умовах воєного стану, а відтак, наведені обставини дають підстави вважати про схильність обвинуваченого до вчинення правопорушень, відсутність каяття та позитивних змін у його поведінці, про його явне та свідоме небажання ставати на шлях виправлення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеню їх тяжкості, даних про особу ОСОБА_5 та доводів касаційної скарги захисника, колегія суддів Верховного Суду також не вбачає підстав для призначення йому покарання більш м`якого, ніж призначеного судом.

Крім того, колегія суддів вважає твердження захисника про перебування на утриманні засудженого матері похилого віку неспроможними, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_5 не працевлаштований, водночас, за обставин цього кримінального провадження, даний факт не є таким, що може свідчити про наявність підстав для пом`якшення йому покарання.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_5 покарання, останній у касаційній скарзі не навів.

Враховуючи викладене, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, а тому згідно з

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від

13 грудня 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3