ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 761/30994/20

провадження № 51-7691 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005470, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн; 2) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2021 року за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 11 липня 2020 року, приблизно о 16:45 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , наблизився впритул до ОСОБА_8 та відкрито викрав з її жіночої сумки гаманець в якому знаходились грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) євро (згідно курсу НБУ становило 91 590 грн), 20 (двадцять) швейцарських франків (згідно курсу НБУ становило 574, 20 грн) та інші особисті речі, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, після чого, не зважаючи на те, що його дії було викрито, з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 на загальну суму 92 164, 2 грн.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України до ухвалення попереднього вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року відносно нього, яким йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн та який він не сплатив, а тому суд повинен був застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , чого безпідставно у цій справі не зробив. Апеляційний суд доводи апеляційної скарги прокурора про це визнав формальними та необґрунтовано залишив без задоволення. Прокурор вважає безпідставними такі висновки апеляційного суду, а призначене ОСОБА_7 покарання без застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України у даному випадку таким, що суперечить правилам призначення покарань, визначеним законом України про кримінальну відповідальність.

Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 , посилаючись на необґрунтованість наведених у касаційній скарзі прокурора доводів, просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни, а скаргу сторони обвинувачення - без задоволення.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність обвинувачення та правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при обранні виду та розміру покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання є обґрунтованими.

Так, як убачається зі справи, ОСОБА_7 на час ухвалення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року був засуджений вироком цього ж суду від 01 вересня 2021 року за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Інкримінований йому злочин за вироком від 02 червня 2023 року, ОСОБА_7 скоєно 11 липня 2020 року, тобто до постановлення попереднього вироку та за його вчинення ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. При цьому, положень ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання з огляду на зазначене, судом застосовано не було.

В зв`язку із зазначеним, прокурор подав апеляційну скаргу, яку апеляційний суд залишив без задоволення та обґрунтовуючи в ухвалі прийняте рішення вказав, що так як кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_7 засуджений цим вироком, останній вчинив 11 липня 2020 року, тобто до постановлення вироку Шевченківським районним судом м. Києва від 01 вересня 2021 року, яким останній був засуджений до покарання у виді штрафу, колегія суддів, з урахуванням завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, вважає вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування судового рішення та ухвалення апеляційним судом нового вироку, у зв`язку з незастосуванням судом положень ч. 4 ст. 70 КК України формальними, оскільки у разі призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2021 року покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, згідно з вимогами закону підлягатиме самостійному виконанню, а тому, у даному випадку незастосування цих вимог закону України про кримінальну відповідальність є неістотним порушенням, оскільки це не призвело до порушення прав та свобод особи, і не вплинуло на загальну справедливість судового розгляду, законність та обґрунтованість оскарженого вироку в цілому.

Проте наведені висновки апеляційного суду не ґрунтуються на вимогах закону про кримінальну відповідальність, оскільки призначаючи остаточне покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, суд повинен визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, в тому числі і шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

За наведених обставин, враховуючи, що при призначенні остаточного покарання за даним вироком суд повинен застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, незастосування ч. 4 ст. 70 КК України, є слушними.

Таким чином ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, провадження - новому розгляду у вказаному суді, а касаційна скарга прокурора - задоволенню. Під час нового розгляду апеляційний суд повинен врахувати наведене у цій постанові і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9