КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 05 червня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року, відносно

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Семіпалатінськ Республіки Казахстан громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, на утриманні має двох малолітніх дітей, ФОП « ОСОБА_6 », зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участю: прокурора захисників в режимі відеоконференцзв`язку захисника підозрюваної ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та продовжено підозрюваній ОСОБА_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 19 травня 2024 року включно.

Доведено до відома керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор», що слідчий суддя не заперечує щодо користування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , платною послугою з доступу до Інтернету та телефонного зв`язку за допомогою засобів ІР- телефонії в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» під наглядом адміністрації слідчого ізолятора.

Зобов`язано керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити додержання права ОСОБА_6 у відповідності до вимог Наказу Міністерства Юстиції України № 32952/5 від 15.09.2023 «Про затвердження Порядку облаштування камер з поліпшеними умовами тримання та надання особам, взятим під варту, у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України платних послуг із забезпечення поліпшених умов тримання», щодо можливості користування платною послугою з доступу до Інтернету та телефонного зв`язку за допомогою засобів ІР-телефонії в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» під наглядом адміністрації слідчого ізолятора.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити у повному обсязі. На думку захисника, слідчим суддею не взято до уваги незаконність поданого клопотання та необґрунтованість повідомлення про підозру.

Зокрема, повідомлення про підозру не містить жодного доказу наявності у підозрюваної ОСОБА_6 умислу на вчинення дій, спрямованих на допомогу РФ та мети завдати шкоди Україні. Також відсутні докази попередньої змови ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Також, слідчим суддею не зазначено, яку саме шкоду державі Україна своїми діями нібито намагалась завдати ОСОБА_6 , що є об`єктивною стороною вказаного кримінального правопорушення.

На переконання сторони захисту, сторона обвинувачення фальсифікує докази з метою створення штучного уявлення щодо обґрунтованості підозри, та створює фальсифіковану доказову базу в кримінальному провадженні.

Крім того, клопотання слідчого від 09 листопада 2023 року, 22 грудня 2023 року, 14 лютого 2024 року та 14 березня 2024 року ідентичні і жодних нових доказів до клопотань не надано, окрім останніх документів, які не стосуються ОСОБА_6 .

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 , не є службовою особою ТОВ Фірма «Новофарм-Біосинтез», при цьому вона надавала лише послуги на підставі укладеного з ОСОБА_11 договору про надання консультаційних та представницьких послуг на території України. Таким чином, ОСОБА_6 не виконувала організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, тому не могла впливати на прийняття ТОВ Фірмою «Новофарм-Біосинтез» рішень щодо його господарської діяльності, в тому числі щодо вибору постачальників та покупців, умов укладених договорів та контрактів щодо порядку постачання та передачі товару.

Захисник вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, зокрема про наявність кримінального провадження № 0000223 ОСОБА_6 відомо вже тривалий час, оскільки двом іншим підозрюваним у справі вручено повідомлення про підозру чотири місяці тому та30 червня 2023 року вона брала участь у всіх слідчих (процесуальних) діях, зокрема в неї було проведено обшук та її допитано як свідка та підозрювану.

Під час обшуку, ОСОБА_6 добровільно надала для огляду свої мобільні телефони (IPhone13 mini та Redmi 5 Plus), повідомила пароль, зміст всіх застосунків для обміну повідомленнями та дзвінками, електронного листування, що мають значення для даного кримінального провадження.

Зауважує, що ОСОБА_6 не змінила місце проживання, не виїхала з території України, та всупереч припущенням слідства, не вживала жодних заходів щодо зміни роботи, місця проживання, залишалася в Україні та не відмовлялася від співпраці із слідством.

Крім цього, протягом 6-ти місяців, які ОСОБА_6 перебуває під вартою, органом досудового розслідування не надано будь-яких доказів, що вони проводили слідчі дії, щодо виявлення або огляду речей і документів, які теоретично можна було б спотворити чи викрити, що також підтверджує, що всі необхідні на думку слідства дії з вилученим майном проведені.

Також, зазначений ризик впливу на свідків та інших підозрюваних є формальним, оскільки докази того, що вона вчиняла відповідні дії відсутні.

Звертає увагу на те, що через довготривалу відсутність ОСОБА_6 біля дітей, у них почали з`являтися ознаки тривожності та розладу поведінки, що за висновками психолога може в подальшому розвинутися на серйозні психологічні розлади здоровся.

Серед іншого, слідчим суддею не враховано характеризуючі дані про особу підозрюваної, яка має міцні соціальні зв`язки, має чоловіка, двох неповнолітніх дітей, батьків - пенсіонерів, постійне місце проживання з 2017 року у АДРЕСА_2 ), постійне місце роботи завідувача аптечного складу з 2008 року в компанії ТОВ «Кревель Мойзельбах», де характеризується як відповідальний співробітник.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу і просили ї задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 08 березня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000223 , за підозрою у тому числі ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

14 вересня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111-2 КК України.

19 березня 2024 року слідчий 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 травня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Ухвало слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року клопотання органу досудового розслідування задоволено частково продовжено підозрюваній ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 19 травня 2024 року включно.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Продовжуючи щодо підозрюваної ОСОБА_6 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної ОСОБА_6 із інкримінованим їй кримінального правопорушення підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що її причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, є обґрунтованою.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують її з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана, могла вчинити дане правопорушення.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування.

Зокрема, слідчий суддя вважав, що матеріалами клопотання доведено ризики можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_6 пов`язаного з можливістю втечі, з огляду на фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків; знищення, приховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, доводи захисників на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в їх сукупності із вказаними обставинами, слідчий суддя врахував обставини, викладені у підозрі, кримінальне покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання її винною, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначено у клопотанні слідчого.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Посилання захисника на характеризуючі данні про особу підозрюваної, яка має міцні соціальні зв`язки, чоловіка, двох неповнолітніх дітей, батьків - пенсіонерів, постійне місце проживання з 2017 року у АДРЕСА_2 ), постійне місце роботи завідувача аптечного складу з 2008 року в компанії ТОВ «Кревель Мойзельбах», де характеризується як відповідальний співробітник, не переважають можливих ризиків неправомірної її поведінки.

Доводи захисників, що слідчим суддею не визначено розмір застави не заслуговують на увагу. Як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком, а тому доводи апелянта у цій частині не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлено згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 199, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Унікальний номер справи 761/10223/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження 11сс/824/2922/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК