Справа № 686/4313/20
Провадження № 1-кп/686/28/24
«02» квітня 2024 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
23 листопада 2018 року, приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 , в порушення: ст.30 Конституції України, якою кожному гарантується недоторканність житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи; ст.12 Загальної декларації прав людини, відповідно до якої ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканість його житла; ст.17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, згідно якої ніхто не повинен зазнавати незаконних посягань на недоторканність його житла; ст.311 Цивільного кодексу України, згідно якої житло фізичної особи є недоторканним, а проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду, без згоди власника, без рішення суду, незаконно проник до належної на праві власності потерпілій ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_3 , де замінив замки вхідних дверей та зламав ручки вхідних дверей, зробивши у такий спосіб неможливим доступ потерпілої ОСОБА_4 до власної квартири чим порушив недоторканість житла останньої.
Вищевказаними протиправними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та заперечував вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому, показав, що в 2012 році він як забудовник побудував будинок АДРЕСА_1 . В 2013 році, згідно договору про участь у фінансуванні реконструкції будинку, фактично продав потерпілій ОСОБА_4 квартиру №9 у вказаному будинку. Однак, потерпіла ОСОБА_4 , до цього часу, повністю за придбану квартиру з ним не розрахувалась. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов`язань, згідно договору, в частині розрахунку, він в 2017 році звертався з позовом до суду про розірвання вищевказаного договору з ОСОБА_4 про участь у фінансуванні реконструкції будинку. При цьому, з метою забезпечення позову, ухвалою суду на вказану квартиру накладався арешт, який було скасоване лише у вересні 2019 року. Відповідно до рішення суду від 28 листопада 2018 року, в задоволенні його позову до ОСОБА_4 про розірвання договору про участь у фінансуванні реконструкції будинку було відмовлено. 23 листопада 2018 року, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 та почувши гуркіт електроінструменту, він постукав у двері квартири АДРЕСА_4 , вказаного будинку, яка згідно документів належить ОСОБА_4 , оскільки бажав зустрітись з нею та з`ясувати, коли вона з ним остаточно розрахується. Проте, двері до квартири АДРЕСА_4 відчинив знайомий йому ОСОБА_7 , який раніше виконував на прохання ОСОБА_6 ремонтні роботи у вказаному будинку. Оскільки, потерпілої в квартирі не було, він повідомив ОСОБА_7 про те, що вказана квартира перебуває під арештом, ОСОБА_4 з ним за таку квартиру не розрахувалась, а тому ОСОБА_7 не може здійснювати ремонтні роботи у вказаній квартирі, після чого він викликав поліцію. При цьому, він дійсно заходив в квартиру АДРЕСА_4 , здійснював відеофіксацію. В квартиру він тоді заходив на запрошення ОСОБА_7 , який демонстрував йому недоліки виконаних будівельних робіт у вказаній квартирі.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_6 винуватість останнього у пред`явленому обвинуваченні повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_4 про те, що в серпні 2018 року вона придбала у обвинуваченого ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3 , про що свідчать наявні у неї свідоцтво про право власності на вказану квартиру, договір купівлі-продажу та витяг з Єдиного державного реєстру власників. В листопаді 2018 року, з метою проведення ремонтних робіт по благоустрою квартири, вона запросила майстра ОСОБА_7 , якому надала ключ від квартири і який виконував на її прохання такі роботи. 23 листопада 2018 року, приблизно о 16 год., до неї зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що всупереч його забороні, оскільки вона просила ОСОБА_7 без її відома не допускати в квартиру сторонніх осіб, ОСОБА_6 проник до квартири з працівниками поліції. При цьому, зі слів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 назвався власником квартири, вигнав з неї ОСОБА_7 та обірвав ручки і поміняв замки на вхідних дверях. Наступного дня, коли вона прибула до вказаної квартири, то помітила, що верхній замок на вхідних дверях відсутній, а нижній замінений, у зв`язку з чим вона не змогла потрапити в середину квартири. З приводу таких дій ОСОБА_6 вона звернулась із заявою в правоохоронні органи і лише в квітні 2019 року, під час проведення слідчої дії, а саме огляду квартири, змогла спільно зі слідчою потрапити до власної квартири, де в ході огляду виявила зникнення деяких речей;
- показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що приблизно в другій половині листопада 2018 року, він, на прохання ОСОБА_4 здійснював ремонтні роботи по облаштуванню, належної останній, квартири АДРЕСА_3 . При цьому, після закупівлі матеріалів, він, вранці розпочав ремонтні роботи, а приблизно в обідню пору, в двері постукали і коли він їх відчинив, то побачив знайомого ОСОБА_6 , який сказав, що він не має права виконувати ремонтні роботи у цій квартирі, оскільки в ОСОБА_6 є непорозуміння з ОСОБА_4 . А коли, він повідомив ОСОБА_6 , що ОСОБА_4 заборонила йому впускати до квартири сторонніх осіб, ОСОБА_6 відштовхнув його, зайшов до квартири, розпочав фільмувати та викликав поліцію. Про ситуацію що склалася, він телефоном повідомив ОСОБА_4 . Згодом, до квартири прибули працівники поліції та адвокат - представник ОСОБА_4 . Після того, як працівники поліції ознайомились з документами на право власності на квартиру, які ОСОБА_4 надіслала на його телефон, всі залишили приміщення квартири, окрім ОСОБА_6 , який від цього відмовлявся. Через деякий час і ОСОБА_6 вийшов з квартири. При цьому, він тримав в руках ручки від дверей і повідомив, що змінив замки від дверей. Також він чув, як ОСОБА_6 повідомляв працівникам поліції про те, що він не є власником квартири. А на прохання ОСОБА_7 до ОСОБА_6 надати можливість забрати з квартири особисті речі, після зміни замків, останній відмовив. Про те, щоб вказана квартира перебувала під арештом йому нічого не було відомо;
- показаннями свідка ОСОБА_8 з яких слідує, що в 2018-2019 роках він, як адвокат, надавав правову допомогу потерпілій ОСОБА_4 у її цивільно-правових спорах з позивачем ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , він, дійсно був присутній біля будинку АДРЕСА_1 , в якому розташована спірна квартира. На місце події він прибув на прохання ОСОБА_4 , яка того дня перебувала за межами м. Хмельницький і пред`являв працівникам поліції правоустановчі документи на вказану квартиру. Також по прибуттю, поруч будинку, окрім працівників поліції він зустрів і ОСОБА_7 , зі слів, якого дізнався, що ОСОБА_6 незаконно проник до квартири. Після цього, разом з працівниками поліції та ОСОБА_7 він піднявся до квартири, двері до якої були відчинені, а в середині квартири перебував обвинувачений ОСОБА_6 , який нецензурно виражався та виганяв їх з квартири. Коли ж всі вийшли з квартири для складання процесуальних документів, ОСОБА_6 залишився в квартирі і змінював замки. Також, йому відомо, що на вказану дату події, зазначена квартира перебувала під арештом, накладеним судом із забороною відчуження;
- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що вона виїздила на місце події за заявою ОСОБА_4 і проводила огляд місця події, а саме квартири АДРЕСА_3 . Також, була включена до групи слідчих і допитувала ОСОБА_6 в якості свідка. Згідно заяви ОСОБА_4 остання не могла потрапити до квартири, оскільки в ній були змінені замки. Двері до квартири відкривав працівник спеціальної служби, в присутності понятих, а представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 здійснював при цьому відеозйомку. Також, ОСОБА_4 пред`являла їй, а вона перевіряла документи на підтвердження права власності потерпілої на квартиру. Під час огляду потерпіла ОСОБА_4 заявила, що з квартири зник котел.
Крім того, винуватість ОСОБА_6 підтверджується:
- про те, що потерпіла ОСОБА_4 являється власником квартири АДРЕСА_3 , підтверджується даними з долучених до матеріалів кримінального провадження, згідно її заяви від 09.08.2019 року документів, а саме: - технічного паспорту на вказану квартиру виготовленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 17.09.2018 року; - свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 6239855 від 16.07.2013 року; - витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія EAE №515374 від 16.07.2013 року; - договору про участь у фінансуванні реконструкції будинку, без дати, між ОСОБА_6 в якості управителя та ОСОБА_4 в якості довірителя; - акту прийому-передачі об`єкту інвестування квартири АДРЕСА_5 . Не заперечував таких обставин і обвинувачений ОСОБА_6 про що, в свою чергу, подав до суду копії: договору про участь у фінансуванні та реконструкції будинку, акту прийому-передачі об`єкту інвестування квартири АДРЕСА_4 в 4-поверховому житловому будинку з магазином продовольчих та непродовольчих товарів, перукарнею по АДРЕСА_1 ;
- даними протоколу огляду місця події від 24.04.2019 року, а саме квартири АДРЕСА_3 з фототаблицею, з яких слідує, що у вказаній квартирі ведуться ремонтні роботи, в кімнаті наявний металевий стіл, в приміщенні кухні відсутній газовий котел, замок вхідних дверей пошкоджено;
Аналогічні відеозаписи надав суду і обвинувачений ОСОБА_6 .
Відповідно до довідки з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання №7405 від 08.08.2019 року ОСОБА_6 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 . Згідно повідомлень головних лікарів ХОНД та ХОПНД ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до вимоги ОСК МВС України обвинувачений судимостей не має.
Згідно досудової доповіді уповноваженого органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 , як ризик небезпеки його для суспільства, у тому числі окремих громадян оцінюються як середні. При цьому, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.
Що ж стосується заяв ОСОБА_6 про відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення з посиланням на ніби-то наявний у нього доступ до квартири потерпілої, у зв`зку з необхідністю виконання додаткових робіт, згідно домовленості, то такі суд відхиляє як безпідставні, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_4 .
Таким чином, оцінюючи досліджені судом докази кожен окремо, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою і не довіряти таким доказам у суду не має підстав, а в сукупності такі докази, суд визнає, достатніми для висновку поза розумним сумнівом про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні за вищевикладених обставин кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України, як то незаконне проникнення до житла.
Не спростовують зазначених висновків суду і заяви ОСОБА_6 , з посиланням на практику ЄСПЛ, про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, з огляду на те, що потерпіла фактично в квартирі не проживала, так як така квартира не придатна для житла, а відтак не являється житлом. Оскільки, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови №10 від 06.11.2009 року, під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). Більше того, саме такий статус житла закріплений за вказаною квартирою потерпілої і у вищезазначених правоустановчих документах. Стосовно ж посилань обвинуваченого на практику ЄСПЛ, то як справедливо зазначив представник потерпілої, у наведених ОСОБА_10 прикладах поняття «житло» розглядається в іншому контексті, а відтак не суперечить вищенаведеним висновкам суду.
Разом з тим, суд враховує, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України (в редакції закону станом на момент вчинення кримінального правопорушення, як то листопад 2018 року) відносилось до нетяжких злочинів, а в чинній редакції ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ч.3 ст.285 КК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Згідно ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Таким чином, приймаючи до уваги, що станом на момент ухвалення вироку, закінчився передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України трьох річний строк давності кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України, обвинувачений, якому роз`яснено його право на звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує, щодо закриття кримінального провадження з вказаних підстав, а тому ОСОБА_6 , відповідно до ч.5 ст.74 КК України підлягає звільненню від покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями. діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався, процесуальні витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України. -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, від покарання за яке ОСОБА_6 відповідно до ч.5 ст.74 КК України звільнити на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_11