Провадження № 1-кс/947/5396/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000423 від 03.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000423 від 03.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням установлено, що з 08.02.2024 по теперішній час ОСОБА_5 проходить військову службу в органах Служби безпеки України, у військовому званні «старший лейтенант», обіймає посаду оперуповноваженого 3-го відділу головного відділу контррозвідки Управління СБ України в Одеській області.

Обіймаючи вищевказану посаду в органах Служби безпеки України відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_5 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а тому в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України, п. 2 Примітки ст. 364 КК України є службовою особою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є депутатом Андрієво-Іванівської громади Березівського району Одеської області.

Так, у ОСОБА_6 , при невстановлених обставинах, у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місці, виник злочинний намір щодо висловлення пропозиції надати та надання службовій особі оперуповноваженому 3-го відділу ГВ КР Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_5 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у розмірі 300 доларів США, за вчинення ОСОБА_5 в інтересах третьої особи громадянина Республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дій з використанням наданого йому службового становища, а саме: за погодження надання дозволу на видачу Головним управління Державної міграційної служби в Одеській області документу, що посвідчує особу іноземця та підтверджує законні підстави для постійного проживання в Україні - посвідки на постійне проживання на ім`я ОСОБА_8 .

Так, 02.04.2024 близько 15 год. 30 хв., під час проведення оперуповноваженим 3-го відділу ГВ КР Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_5 фільтраційних заходів на каналах в`їзду в регіон іноземців та осіб без громадянства, з метою виявлення та попередження використання міграційної сфери на шкоду державній безпеці України, здійснювався комплекс перевірочних заходів, під час яких до ОСОБА_5 , який перебував поблизу будівлі Управління СБ України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 43 підійшла та звернулась громадянка України ОСОБА_6 з пропозицією надання йому неправомірної вигоди за організацію погодження надання дозволу на видачу посвідки для перебування на території України громадянина Республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без його фактичної присутності та участі в процесі оформлення необхідних для цього документів.

Того ж дня, розуміючи протиправність дій ОСОБА_6 , з метою викриття та припинення її злочинної діяльності, ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів, та подальші дії вчиняв під їх контролем.

Під час призначеної ОСОБА_6 зустрічі, 04.04.2024 приблизно о 16 год. 40 хв. з ОСОБА_5 в кафе «Atelier», за адресою: м.Одеса, Олександрівський проспект, 22, ОСОБА_6 повідомила, що являється близьким другом сім`ї ОСОБА_8 , який попросив її організувати отримання документів на його ім`я для легального перебування на території України. Надалі ОСОБА_6 повідомила, що наразі останній перебуває в ОСОБА_9 Сполученого королівства Великої Британії та ОСОБА_10 та його переліт буде коштувати приблизно 300 Євро в одну сторону, однак з метою економії грошових коштів для ОСОБА_8 та отримання документів для легалізації перебування на території України без його участі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, висловила пропозицію надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 300 доларів США службовій особі оперуповноваженому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , який в цей час виконував свої службові обов`язки, за погодження надання дозволу на видачу посвідки для перебування на території України органом Головним управління Державної міграційної служби в Одеській області, без фактичної присутності ОСОБА_8 .

Наступну з ОСОБА_5 зустріч ОСОБА_6 особисто призначила поблизу скверу «Міський сад» в центрі м. Одеса на 11.04.2024 о 16 год. 00 хв.

Так, 11.04.2024 близько 16 год. 50 хв., ОСОБА_6 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою з громадянином Республіки Молдова ОСОБА_8 , перебуваючи в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_1 , надала службовій особі оперуповноваженому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 300 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.04.2024 становить 11 706,96 грн.) за вчинення ОСОБА_5 в інтересах третьої особи ОСОБА_8 , дій з використанням наданого йому службового становища, а саме: за погодження надання дозволу на видачу Головним управління Державної міграційної служби в Одеській області документу, що посвідчує особу іноземця та підтверджує законні підстави для постійного проживання в Україні - посвідки на постійне проживання на ім`я ОСОБА_8 , без його фактичної присутності та участі в процесі оформлення необхідних для цього документів.

В ході досудового розслідування в період часу з 00 год 37 хв по 02 год 57 хв 12.04.2024 проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 в ході якого виявлено та вилучено блокнот з чорновими записами, довідка видана на ім`я ОСОБА_11 на 1 арк., копія паспорта KHACHATRYAN на 5 арк., оригінал заяви на 1 арк., завірена копія на 3 арк., завірена копія на 3 арк., довідка про внесення відомостей до ЄДДР на 1 арк., копія паспорту ОСОБА_12 на 2 арк., копія пояснення на 1 арк., копія про визнання особою без громадянства на 1 арк., копія довідка про реєстрацію місця проживання особи на 2 арк., довідка про звернення за визнанням особою без громадянства на 1 арк., копія паспорта ОСОБА_13 на 2 арк., копія довідки видано на ім`я ОСОБА_14 на 1 арк.,копія військового квитка на ім`я ОСОБА_14 на 2 арк., копія паспорту ОСОБА_14 на 1 арк., довідка про реєстрацію місця проживання особи на 1 арк., копія рішення Миколаївського районного суду Одеської області на 3 арк., копія свідоцтва про народження ОСОБА_15 на 1 арк., копія довідки про реєстрацію особи ОСОБА_14 на 1 арк., копія автобіографії ОСОБА_15 на 1 арк., мобільний телефон марки «Samsung» у червоному чохлі моделі SM-J600F/DS серійний номер RZ8KB29JLQT imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із оператором мобільного зв`язку НОМЕР_3 .

Зазначене майно 12.04.2024 оглянуто та постановою слідчого визнано речовим доказом.

Слідча звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Слідча надала заяву відповідно до якої клопотання підтримала, просила задовольнити, розглянути у її відсутності.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_16 надав заяву про розгляд клопотання у відсутності власника майна, його захисника та письмові заперечення в яких зазначив, що вилучені під час обшуку документи не мають жодного відношення до легалізації перебування на території України ОСОБА_8 , тому не мають відношення до предмету досудового розслідування кримінального провадження. Зауважив, що у органу досудового розслідування було достатньо часу з 12.04.2024 до 24.042024 року для огляду зазначеного майна, тому останнє підлягає поверненню його власнику. Звернув увагу на те, що слідчим була порушена процедура проведення обшуку. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання слідчої.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчої підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000423 від 03.04.2024.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчої про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Також, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вилучене стороною обвинувачення під час обшуку майно визнано речовими доказами, оскільки є всі підстави вважати, що могло, бути знаряддям вчинення злочину, а тому є важливими доказами можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Накладення арешту на мобільний телефони необхідно для проведення його огляду з метою встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження. Крім того, стороною захисту не оспорюється факт користування зазначеним телефоном підозрюваною ОСОБА_6

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Що стосується посилання захисника на порушення норм КПК під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_6 , слідчий суддя зазначає що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчої підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000423 від 03.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: блокнот з чорновими записами, довідка видана на ім`я ОСОБА_11 на 1 арк., копію паспорту KHACHATRYAN на 5 арк., оригінал заяви на 1 арк., завірену копію на 3 арк., завірену копію на 3 арк., довідку про внесення відомостей до ЄДДР на 1 арк., копію паспорту ОСОБА_12 на 2 арк., копію пояснення на 1 арк., копію про визнання особою без громадянства на 1 арк., копію довідки про реєстрацію місця проживання особи на 2 арк., довідку про звернення за визнанням особою без громадянства на 1 арк., копію паспорту ОСОБА_13 на 2 арк., копію довідки видану на ім`я ОСОБА_14 на 1 арк., копію військового квитка на ім`я ОСОБА_14 на 2 арк., копію паспорту ОСОБА_14 на 1 арк., довідку про реєстрацію місця проживання особи на 1 арк., копію рішення Миколаївського районного суду Одеської області на 3 арк., копію свідоцтва про народження ОСОБА_15 на 1 арк., копію довідки про реєстрацію особи ОСОБА_14 на 1 арк., копію автобіографії ОСОБА_15 на 1 арк., мобільний телефон марки «Samsung» у червоному чохлі моделі SM-J600F/DS серійний номер RZ8KB29JLQT imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із оператором мобільного зв`язку НОМЕР_3 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1