Справа № 466/2915/24
Провадження № 1-кп/466/527/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

Справа № 466/2915/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження за №0000111 від 20.02.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Франківського районного суду м. Львова від 20.04.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень, судимість не знята і непогашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

за участю прокурора, обвинуваченого,-

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Франківського районного суду м. Львова від 20.04.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень, 19.02.2024 приблизно о 17 год. 45 хв., маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речових, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 поблизу супермаркету «Сільпо», біля смітника знайшов поліетиленовий згорток із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, в якому, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-24/4070-НЗПРАП від 05.03.2024, виявлено PVP, котрий відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Загальна маса PVP становить 0,7759 грам. Після чого, переконавшись, що у вказаному поліетиленовому згортку знаходиться психотропна речовина, ОСОБА_3 вирішив привласнити знайдене собі для власного вживання без мети збуту та в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995 року, підняв вищевказаний пакет, забрав із собою та таким чином незаконно придбав зазначену психотропну речовину для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_3 , 19.02.2024 приблизно о 17 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав зазначений поліетиленовий згорток із психотропною речовиною, які він попередньо незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

Такими діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання і зберігання психотропних речових без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст.309 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті. Розкаюється у вчиненому, просив суворо не карати.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч. 2 ст.309 КК України, оскільки такий вчинив незаконне придбання і зберігання психотропних речових без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України є нетяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітніх дітей, однак судимий вироком Франківського районного суду м. Львова від 20.04.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень, судимість не знята і непогашена, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини, за яких вчинене діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , характер умисних дій обвинуваченого, ступінь тяжкості злочину, його процесуальну поведінку після вчинення злочину, наявність непогашеної судимості, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому повинно бути пов`язано з позбавленням волі в межах санкції ч.2 ст. 309 КК України.

Разом з цим, враховуючи фактичні обставини справи, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, ставлення обвинуваченого до вчиненого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, його щире каяття, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання і вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки. Крім того, судом ураховано позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, щодо можливого призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Окремо суд зазначає, що вироком Франківського районного суду м. Львова № 465/2625/23 від 20.04.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, покарання призначене вироком Франківського районного суду м. Львова № 465/2625/23 від 20.04.2023 року у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., слід виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід не обирався.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні №СЕ-19/114-24/4070-НЗПРАП від 05.03.2024 року в сумі 3029,12 грн.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань

пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи №СЕ-19/114-24/4070-НЗПРАП від 05.03.2024 року в сумі 3029,12 грн. (три тисячі двадцять дев`ять) гривень дванадцять копійок.

Речові докази:

- спец-пакет №5798624 встановленого зразка МВС України, який надійшов з висновком експерта НДЕКЦ № СЕ-19/114-24/4070-НЗПРАП від 05.03.2024, який згідно постанови від 12.03.2024 року визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, згідно квитанції №004185 - знищити.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Шевченківський районний суд м.Львова.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті 25.03.2024.

Суддя ОСОБА_1