ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/476/22 Номер провадження 11-кп/814/799/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2022 року за №0000179, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Нова Галещина Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 травня 2022 року приблизно о 07 годині біля житлового будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 у ході сварки з ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин, які тривалий час існували між ОСОБА_9 і близькими родичами ОСОБА_8 , умисно наніс ОСОБА_9 три удари правим і лівим колінами в ділянку спини справа та зліва, заподіявши ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів ребер (восьмого справа й третього зліва), синця по боковій поверхні справа на рівні реберної дуги, які не були небезпечними для життя в момент спричинення, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк більше 21 дня.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду , невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження , просить скасувати вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2023 року та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції: не врахував те, що надані потерпілою в місцевому суді показання є непослідовними та суперечать її показанням під час досудового розслідування, продемонстрованим нею в ході слідчого експерименту обставинам, висновкам судово-медичних експертиз №342 від 20 травня 2022 року, №468 від 22 червня 2022 року й показанням експерта, а названі висновки експертиз про обставини утворених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень складені на підставі неспроможних показань потерпілої та відтворених нею під час слідчого експерименту обставин; безпідставно не врахував показання свідка ОСОБА_10 та надав критичну оцінку показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що останній на час інкримінованої йому події працював на полі; дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для безпідставного звинувачення потерпілою ОСОБА_11 у нанесенні їй тілесних ушкоджень, оскільки, як повідомили по справі свідки та обвинувачений, ОСОБА_15 має конфліктний характер, багато разів викликала поліцію, сварилась із усіма сусідами, вчиняла бійки з покійним чоловіком та сином; необґрунтовано відмовив у долученні наданих стороною захисту витягу з веб-сайту «Судова влада України», роздруківок постанов суду, які були відкриті стороною захисту в порядку ст.290 КПК України, та негативно характеризують особу потерпілої.

У запереченні представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_16 , просить залишити без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту, посилаючись на безпідставність її доводів, законність та обгрунтованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про невчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, позбавлені підстав.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України умисного заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто таких, які не були небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але спричинили тривалий розлад здоров`я, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 про те, що між нею та сім`єю ОСОБА_8 існував конфлікт. 16 травня 2022 року приблизно о 07 годині вона випасала корів, одна з яких пройшла по земельній ділянці за місцем домоволодіння обвинуваченого (по АДРЕСА_1 ). У цей час обвинувачений штовхнув її в спину, в результаті чого вона впала на коліна обличчям до землі. Затим ОСОБА_8 за спиною здавив руками її горло та колінами наніс їй тілесні ушкодження в ділянку розташування ребер. Батько обвинуваченого - ОСОБА_11 , вдарив її декілька разів лозиною. Під час огляду лікар виявив у неї струс головного мозку, переломи ребер та синці.

20 червня 2022 року потерпіла в ході слідчого експерименту за допомогою манекена детально продемонструвала обставини нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень (механізм, спосіб, кількість та локалізацію), її та ОСОБА_8 розташування один щодо одного в цей момент, а саме відтворила обставини повалення її обвинуваченим на землю, здавлення ОСОБА_8 обома руками її шиї, подальше заподіяння їй обвинуваченим колінами тілесних ушкоджень шляхом застосування трьох травмуючих впливів із впиранням у ділянку її спини справа та зліва (місце розташування ребер), наступання на обидві руки, що підтверджується протоколом вказаної слідчої з фототаблицею (т.1 а.п.66-70).

За змістом висновку додаткової судово-медичної експертизи №468 від 22 червня 2022 року підтверджено відповідність продемонстрованих ОСОБА_9 під час слідчого експерименту обставин щодо механізму, локації та кількості нанесених їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень даним її судово-медичної експертизи (т.1 а.п.71).

У судовому засіданні першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_17 також підтвердила зазначений вище висновок про відповідність відтворених потерпілою механізму, локалізації та кількості нанесених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень обвинуваченим судово-медичним даним експертизи потерпілої, спроможність утворення в ОСОБА_9 тілесних ушкоджень унаслідок їх заподіяння колінами, те, що факт нанесення ударів чи стиснення не впливає на висновок, оскільки за наявності відповідних переломів, це в будь-якому випадку буде становити тілесні ушкодження середньої тяжкості. На рентген знімках ОСОБА_9 від 17 травня 2022 року зафіксовано свіжі переломи, тобто травми були отримані напередодні огляду, який відбувався 17 травня 2022 року.

Наведені вище докази узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_18 (лікаря-невропатолога КНП «Козельщинська центральна лікарня») та ОСОБА_19 (лікаря-хірурга КНП «Козельщинська центральна лікарня»), які підтвердили, що ОСОБА_9 зверталась до лікарні зі скаргами на головний біль, головокружіння, нудоту та головний біль. Також свідку ОСОБА_18 від потерпілої стало відомо про побиття останньої через те, що худоба зайшла на земельну ділянку фермера.

У вказаний вище спосіб обвинувачений заподіяв ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів ребер (восьмого справа й третього зліва), синця по боковій поверхні справа на рівні реберної дуги, які не були небезпечними для життя в момент спричинення, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк більше 21 дня. Ці тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів із обмеженою травмуючою поверхнею за механізмом удару не менш ніж від трьох травмуючих впливів. Їх утворення при падінні ОСОБА_9 на тверду поверхню з висоти власного зросту як із наданням тілу прискорення, так і без нього, неможливе, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №342 від 18 травня 2022 року (т.1 а.п.64-65).

Таким чином, наведені вище показання потерпілої ОСОБА_9 та дані проведеного з нею слідчого експерименту є логічними, послідовними, відповідають за своїм змістом один одному та підтверджуються висновками додаткової судово-медичної експертизи №468 від 22 червня 2022 року, судово-медичної експертизи №342 від 18 травня 2022 року, а також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає, вони є належними, допустимими, достовірними та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність підстав обмовити та безпідставно звинувачувати ОСОБА_8 потерпілою. Із урахуванням наведених вище обставин сам по собі факт попереднього існування між сім`єю обвинуваченого та потерпілою неприязних відносин, на грунті яких ОСОБА_8 і було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_9 , не свідчить про недостовірність її показань, які відповідають вказаним вище доказам по справі.

Окрім того, сам ОСОБА_8 хоча й не визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, між тим, підтвердив наявність неприязних відносин його сім`ї з ОСОБА_9 , а також не заперечував те, що 16 травня 2022 року між його батьком свідком ОСОБА_11 , та потерпілою відбувся конфлікт у зв`язку з тим, що корови, яких вона випасає, заходять на їх ( ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ) територію.

Разом з цим, суд першої інстанції правильно оцінив критично показання обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 (батька обвинуваченого), ОСОБА_13 , ОСОБА_12 (сусідів обвинуваченого) та ОСОБА_14 (рідної сестри обвинуваченого) про те, що ОСОБА_8 зранку перебував на полі та не міг наносити потерпілій тілесні ушкодження, оскільки вони спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених доказів: послідовними та стабільними показаннями ОСОБА_9 , даними за результатами проведеного з нею слідчого експерименту, що підтверджуються об`єктивним джерелом інформації - висновками додаткової судово-медичної експертизи №468 від 22 червня 2022 року, судово-медичної експертизи №342 від 18 травня 2022 року, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та, як установлено вище, об`єктивних підстав не довіряти наведеному комплексу доказів немає. У контексті зазначеного вище суд першої інстанції також мотивовано врахував, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не були безпосередніми очевидцями події під час нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, між ними та ОСОБА_9 існують неприязні відносини, оскільки вони перебували в конфліктних ситуаціях, частина свідків - свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 є близькими родичами обвинуваченого, а свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 його знайомими та сусідами. За таких обставин, показання ОСОБА_11 у названій частині є способом захисту від пред`явленого обвинувачення, а показання цих свідків спрямовані на сприяння ОСОБА_11 уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_10 (поліцейський патрульної поліції) повідомляв про перебування обвинуваченого в полі є безпідставними, оскільки свідок ОСОБА_10 , як і його колега ОСОБА_20 (поліцейський патрульної поліції) лише прибували на місце злочину за повідомленням потерпілої, не сприймали безпосередньо інкримінованих ОСОБА_8 обставин, а надавали в суді першої інстанції показання щодо повідомленої їм на місці злочину свідком ОСОБА_11 версії, що не знайшла свого підтвердження.

Посилання апелянта на дані витягу з веб-сайту «Судова влада України» та роздруківок постанов суду щодо характеристики особи ОСОБА_9 як учасника справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних із її відносинами з членами сім`ї, жодним чином не спростовують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та не вказують, що потерпіла обмовила обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні ОСОБА_8 покарання з реальним відбуттям, дані досудової доповіді про середні ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та його небпезки для суспільства, наявність обставин, що пом`якшують покарання - молодий вік ОСОБА_8 , наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Згідно з матеріалами провадження обвинувачений не судимий, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, одружений, має малолітню дитину, не працює.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього відповідних обов`язків.

Призначене обвинуваченому покарання із застосованим порядком його виконання відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 75 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване й справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4