ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1058/24 Справа № 185/5657/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000558 від 17 березня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Генічеська Херсонської області, громадянина України, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.06.2011 Генічеським районним судом Херсонської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 12.02.2013 Генічеським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 06.10.2016 року за відбуттям строку покарання;

- 16.05.2019 Генічеським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, 20.08.2021 року звільнений за відбуттям строку покарання;

- 22.09.2023 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2023 року, та покарання, призначеного за цим вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, в березні місяці 2023 року більш точної дати під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, в ході розмови зі своєю знайомою потерпілою ОСОБА_9 . обвинувачений ОСОБА_7 повідомив останній, що в нього є планшет, який він заклав до ломбарду.

14.03.2023 приблизно о 16.00 годині обвинувачена ОСОБА_9 з метою придбання планшету своїй дитині зателефонувала обвинуваченому ОСОБА_7 , щоб останній за її кошти викупив з ломбарду вищевказаний планшет та передав його їй для подальшого володіння та користування. В цей момент у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 шляхом зловживання довірою останньої.

В той же день, приблизно о 16.30 годині обвинувачений ОСОБА_7 зустрівся з потерпілою ОСОБА_9 та, перебуваючи біля ломбарду «Імперіал», що розташований по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, і обернення його на свою користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_9 , під приводом викупу з ломбарду «Імперіал» планшету з подальшим його переданням у власність потерпілої ОСОБА_9 , попросив у останньої надати йому грошові кошти в сумі 800 грн. В свою чергу потерпіла ОСОБА_9 , довірившись обвинуваченому ОСОБА_7 , вважаючи передачу грошових коштів правомірною, передала останньому гроші в сумі 800 грн., які на її думку обвинувачений ОСОБА_7 мав використати для викупу планшету з ломбарду. Отримавши гроші від потерпілої, обвинувачений ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, 15.03.2023 приблизно о 04.00 годині у обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , де також перебувала його знайома, потерпіла ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «ОРРО», моделі НОМЕР_1 , що належить потерпілій, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 15.03.2023 приблизно о 04.00 годині обвинувачений ОСОБА_7 за вищевказаною адресою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_9 під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка попросив у потерпілої ОСОБА_9 мобільний телефон марки «ОРРО», моделі А53. В свою чергу потерпіла ОСОБА_9 , довірившись обвинуваченому ОСОБА_7 , вважаючи, що він в подальшому поверне їй вказаний мобільний телефон, передала останньому свій мобільний телефон. Після чого обвинувачений ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказаний мобільний телефон, вийшов з приміщення квартири та в подальшому не повернув потерпілій ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон марки «ОРРО», моделі А53, чим спричинив останній матеріального збитку в розмірі 4700 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді виправних робіт або обмеження волі, змінивши йому запобіжний захід на більш м`який.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості. На переконання обвинуваченого, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що за місцем проживання він характеризується позитивно, завдані збитки відшкодовані ним повністю в межах цього провадження, а також у провадженні, за наслідками якого ухвалено вирок 22.09.2023 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, він активно сприяв розкриттю злочину, що у сукупності свідчить про його щире каяття. Окрім цього, поза увагою суду було залишено й те, що потерпілі не наполягали на призначені йому суворого покарання, претензій до нього не мають, а злочин було вчинено внаслідок тяжких життєвих обставин. На переконання ОСОБА_7 , покарання у виді виправних робіт або обмеження волі, як альтернативне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, буде справедливим по відношенню до нього та сприятиме його виправленню. Серед іншого, обвинувачений зазначає, що кримінальні провадження щодо нього перебували на розгляді в одному суді, були ідентичними, однак судом не були об`єднані в одне, що погіршило його становище.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій обвинуваченим не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, негативні наслідки та завдані збитки, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, зокрема за вчинення злочинів проти власності, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданого збитку, а в якості таких, які в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують - рецидив злочинів.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише шляхом ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення менш суворого покарання або звільнення від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений свою вину визнав, щиро розкаявся та відшкодував шкоду потерпілому, підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають, як і відомості про наявність у обвинуваченого позитивної характеристики.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційного джерела доходу не має та вчинив новий злочин під час воєнного стану, що підвищує його суспільну небезпечність. За цих умов, призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, на переконання колегії суддів, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого про те, що кримінальні провадження щодо обвинуваченого перебували на розгляді в одному суді, проте не були об`єднані в одне, а також про те, що в обох провадженнях потерпілі не наполягали на призначенні йому суворого покарання та претензій до нього не мали, на думку суду не заслуговують на увагу.

Колегія суддів зазначає, що об`єднання кримінальних проваджень є правом суду, а позиція потерпілих має бути врахована в межах кожного провадження окремо.

З матеріалів провадження, що є предметом апеляційного розгляду, вбачається, що потерпіла дійсно не наполягала на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання.

Між тим, ця обставина хоча і має місце, проте жодним чином на правильність висновків не впливає, оскільки в даному випадку не є вирішальною.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише протягом визначеного судом строку в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначене судом першої інстанції покарання слід вважати справедливим.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4