26 лютого 2024 року Єдиний унікальний № 501/5301/23 Провадження № 1-кп/501/7/24
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 секретар судових засідань - ОСОБА_2

номер справи 501/5301/23 провадження 1-кп/501/7/24

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що надійшов 28 грудня 2023 року від Одеської спеціалізованої прокуратури, номер кримінального провадження № 0000593 внесеного до ЄРДР від 30 серпня 2023 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівську (Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, який проходить військову службу на посаді кулементина у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «матрос», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України,-

участь у справі приймали: прокурор - ОСОБА_4 ,

захисник (на окрему процесуальну дію) - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин клопотання.

27 грудня 2023 року до Іллічівського міського суду Одеської області від Одеської спеціалізованої прокураутри надійшли матеріали кримінального провадження за обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України, із затвердженим обвинувальним актом.

22 лютого 2024 року в судовому засіданні прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_4 заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 27 лютого 2022 року на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний на військову службу за мобілізацією.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2022 року № 49 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 27 лютого 2022 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 до місця проходження військової служби, ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання службових обов`язків - проходження військової служби.

В подальшому, а саме 01 березня 2022 року, ОСОБА_3 було направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду кулеметника у військовому званні «матрос».

Так, 30 серпня 2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11:30, прибув до кв. АДРЕСА_2 , де проживає матір його колишньої співмешканки ОСОБА_6

- ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що за вказаною адресою знаходиться ОСОБА_6 разом з малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підійшов до вхідної двері зазначеної квартири та став чекати поки хтось відкриє вхідні двері в квартиру зсередини, маючи при собі будівельний молоток.

30 серпня 2023 року, приблизно об 11:30 год., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_7 та малолітньою донькою ОСОБА_8 хотіли вийти з квартири, тому відкрили зсередини вхідні двері в квартиру АДРЕСА_2 . Коли вхідні двері в квартиру відчинились, ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, на грунті особистих неприязних відносин, увійшов до квартири, де, будучи в коридорі, використовуючи заздалегідь приготовлений будівельний молоток, утримуючи його в правій руці, наніс декілька ударів по голові ОСОБА_6 та кулаками обох рук наніс останній чисельні удари по обличчю, в результаті чого вона впала на підлогу, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани волосяної частини голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та крововиливів з забійною раною слизової оболонки верхньої губи зліва та синці обличчя (усіх повік обох очей), лівої кисті, лівого плеча - що, як разом так і окремо взяті, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Надалі, продовжуючи діяти умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в коридорі вищезазначеної квартири, використовуючи заздалегідь приготовлений будівельний молоток, утримуючи його в правій руці, ОСОБА_3 наніс декілька ударів по голові ОСОБА_7 та кулаками обох рук наніс останній чисельні удари по обличчю, в результаті чого вона впала на підлогу. Після того, як ОСОБА_7 підвелась, ОСОБА_8 заштовхав її на кухню, де кинув в умивальник будівельний молоток, після чого взяв кухонні ножиці, що знаходились поруч із умивальником, та тримаючи їх у правій руці, наніс ними один удар ОСОБА_7 по передпліччю лівої руки, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа, рани спинки носата різаної рани лівого передпліччя, що, як разом так і окремо взяті, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також забоїв м`яких тканин обличчя з синцями та синець грудної клітини, що, як разом, так і окремо взяті, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, 30 серпня 2023 року, приблизно об 11:40 год., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжуючи діяти умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою незаконного позбавлення волі та застосування фізичної сили до колишньої співмешканки ОСОБА_6 , її матері ОСОБА_7 , та малолітньої доньки ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , діючи у порушення положень ст.ст. 29, 33 Конституції України, яка гарантує, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість, та має свободу на пересування, використовуючи свою фізичну перевагу, затягнув ОСОБА_6 з під`їзду буд. АДРЕСА_3 до квартири АДРЕСА_4 , після чого зачинив вхідні двері в квартиру, зламавши при цьому ключ у замку, позбавивши їх свободи переміщення та можливості самостійно.

30 серпня 2023 року, об 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_2 , безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України був затриманий.

31 серпня 2023 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України, та 26 грудня 2023 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого суді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 серпня 2023 року обрано запобіжних захід у вигляді домашнього арешту, який було зміно ухвалою слідчого суді Іллічівського міського суду Одеської області від 23 грудня 2023 на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , враховуючи порушення ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме підозрюваний ОСОБА_3 може:

переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що підтверджується тим, що через територіальне розташування Одеської області поблизу із державним кордоном, є великий ризик спроби вчинення незаконного перетину державного кордону з боку обвинуваченого; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки вони не були ще допитані під час судового розгляду;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання покладених на нього обов`язків, у разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу;може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належного виконання обвинуваченим обов`язків та запобігти зазначеним ризикам.

Позиція учасників судового процесу.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання пояснив, що підставою для зміни йому попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою стало порушення домашнього арешту, оскільки він поїхав до військової частину не попередивши слідчого або прокурора, просив змінити запобіжний захід на інший не пов`язаний з позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_10 до судового засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку із тим, що ризики на які послалась сторона обвинувачення спростовується діями обвинуваченого, а саме щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільна співпраця зі слідством та бажання сплатити завдану матеріальну шкоду.

За таких обставин, враховуючи той факт, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, тому вважає за доцільне на підставі в сукупності з усіма обставини, у тому числі: вагомістю наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, відсутність судимості, міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання з сім`єю, сприяння розкриттю даного злочину, та бажання відшкодувати завдану шкоду, що у сукупності свідчить про можливість обрати відносно обвинуваченого міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року на окрему процесуальну дію було залучено іншого захисника обвинувачуваному, ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілі та їх представник до судового засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суддя вислухавши учасників судового процесу, дослідивши докази надані до клопотання вирішує наступне.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою чи не допущено безпідставне тривале розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частинами першою, третьої, п`ятої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 липня 2011 року, Суд зазначив (п. 175 справи), що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

За даними матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст. 125, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України.

Обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості потребують перевірки і оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість кримінальних правопорушень, наявність соціальних зв`язків у обвинувачуваного та характеризуючі його особу дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави суду вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним за для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

При цьому обрання інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не гарантуватиме виконання покладених на обвинувачуваного обов`язків, оскільки ОСОБА_9 порушив раніше обраний щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а сааме: неповідомивши слідчого, прокурора або слідчого суддю, виїхав за межи населеного пункту в якому мешкає, що й стало підставою для обрання йому запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування, тобто наявний ризик щодо його переховування від суду.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обмеження обвинуваченого права на свободу в даному випадку є виправданим, наявність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового провадження та неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід, суд вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому та відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Разом з цим, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинувачуваного, в силу характеру кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведеного застава судом не визначається.

Висновок суду.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку суддя доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави судді вважати про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з чим обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 197, 205, 206, 309, 315, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони південного регіону про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівську (Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, який проходить військову службу на посаді кулеметника у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «матрос», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 21 квітня 2024 року включно.

Розмір застави не визначати.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Повний текст ухвали проголошено 26 лютого 2024 року о 10:00 годині.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя