ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/114/24 Справа № 707/1575/23 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 15.06.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000118 від 11.01.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , який народи-

вся ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Яснозір`я Чер-

каського р-ну Черкаської обл., украї-

нець, громадянин України, має середню

освіту, вдівець, раніше не судимий, пра-

цює різноробочим у ФОП ОСОБА_11 ,

проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на два роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишений у виді нічного домашнього арешту.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 27.12.2022 р. приблизно о 17:00 год. - 18:00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи за адресом АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно, протиправно, з метою спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, підійшов до своєї дружини ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час перебувала в положенні стоячи в спальні вказаного домоволодіння та наніс їй один удар кулаком правої руки в праву ділянку обличчя, після чого ОСОБА_12 впала, вдарившись потилицею голови об підлогу. В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_9 заподіяв потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, складовими якої є садна і синці на обличчі, а також забій головного мозку, що призвело до набряку-набубнявіння головного мозку та поліорганної недостатності, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 померла, а також спричинив крововилив у м`які покрови черепу з внутрішнього боку, що більш виражений в потиличній області, який виник внаслідок падіння об підлогу.

Згідно висновку експерта № 03-01/32 від 12.01.2023 р., черепно-мозкова травма у вигляді синців і саден на обличчі та забою головного мозку відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; крововилив у м`які покрови черепу з внутрішнього боку, що більш виражений в потиличній області, синці на кінцівках та тулубі відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. Також, просить під час апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Апелянт не заперечує доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, рішення про призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом та про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, має бути належним чином вмотивоване. У будь-якому разі встановлені у провадженні обставини, що пом`якшують покарання, мають перебувати одна з одною у такому співвідношенні та взаємодії й у своїй сукупності настільки істотно (значно, суттєво) знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б у даному випадку явно недоцільним та несправедливим.

Натомість вказані вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції не виконано. Окрім того, при призначенні покарання суд залишив поза увагою правові позиції Верховного Суду щодо недопустимості врахування судом тих самих обставин при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та одночасним звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що призводить до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовуючи свій висновок про доцільність призначення покарання нижче від найнижчої межі та одночасним звільненням від відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції вказав на пом`якшуючі обставини, передбачені ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та керуючись ч. 2 ст. 66 КК України суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання - вчинення кримінального правопорушення вперше та вчинення кримінального правопорушення особою похилого віку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшуюча обставина, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину - це одна пом`якшуюча обставина в розумінні закону України про кримінальну відповідальність, вказана обставина є недостатньою для застосування положень ст. ст. 69 та 75 КК України.

Щодо іншої пом`якшуючої обставини, визнаної судом як такою, що може бути підставою для застосування положень ст. ст. 69 та 75 КК України - вчинення кримінального правопорушення особою похилого віку, то суд помилково визнав ОСОБА_9 особою похилого віку, а мотиви визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання не наведені та не обґрунтовані у вироку. Судом не взято до уваги, що вік обвинуваченого ОСОБА_9 - 58 років не завадив йому вчинити тяжкий злочин, а саме нанести своїй дружині в область голови один удар такої сили, від якого настала її смерть, а отже, жодним чином не знижує його суспільної небезпечності.

Посилання суду на те, що ОСОБА_9 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психолога та нарколога не перебуває, працює, хоча і не офіційно, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою похилого віку, має зареєстроване місце проживання, має хворобу, а саме наслідки тяжкої черепно-мозкової травми, здавлення головного мозку, епілепсія з генералізованими судомними приступами, та врахував думку потерпілої, яка просила суд призначити покарання обвинуваченому, що не пов`язане із реальним позбавленням волі, є вдівцем, хворіє на артеріальну гіпертензію, утриманців немає, раніше не судимий, в СІЗО характеризується посередньо, не є обставинами, які пом`якшують покарання, а у даному випадку є лише даними, що характеризують особу обвинуваченого, та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення.

Поза увагою суду також залишилась і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, оскільки санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, та обставина, яка обтяжує покарання, передбачена п. 61 ч. 1 ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, що характеризує даний злочин як такий, що пов`язаний з домашнім насильством.

Як вбачається з рішення, судом належним чином не враховано, що при застосуванні двох різних інститутів, а саме призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) та звільнення від відбування покарання з випробуванням, рішення про можливість застосування кожного з цих інститутів повинно бути належним чином обґрунтовано.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 75 КК України, призвело до неможливості призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 2 роки, через надмірну м`якість не буде сприяти виправленню обвинуваченого ще й з тих причин, що таке значне пом`якшення покарання відносно того, яке передбачено нормою Особливої частини Кримінального кодексу України, може викликати у нього впевненість у безкарності та спровокувати у майбутньому на вчинення нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити вирок суду без змін, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисницю ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючи матеріали на обвинуваченого ОСОБА_9 , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, відповідно до змісту вироку, обвинувачений ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім того прокурор в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок перевіряється лише в частині законності та правильності призначеного покарання.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, на переконання суду апеляційної інстанції, є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 50 та 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_9 не відноситься до категорії суспільно-небезпечних осіб, може проживати у суспільстві та відбувати покарання без реального позбавлення волі.

Проте, на думку апеляційного суду, місцевий суд не врахував належним чином те, що при вирішенні зазначеного питання суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини в сукупності, які мають значення для справи. Так, застосовуючи вимоги ст. 75 КК України, суд не взяв до уваги тяжкість вчиненого злочину та невідворотні й невиправні наслідки, які настали в результаті цього злочину, що потягли за собою смерть людини.

Крім того, як вбачається з вироку, суд визнав одні й ті ж обставини як такі, що дають підстави для застосування як положень ст. 69 КК України, так і положень ст. 75 КК України. Проте, суд належним чином не врахував, що при застосуванні двох різних інститутів, а саме призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) та звільнення від відбування покарання з випробуванням, рішення про можливість застосування кожного з цих інститутів повинно бути окремо належним чином обґрунтоване.

Апеляційний суд вважає, що наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, які були враховані судом при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість його виправлення у разі звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Між тим місцевий суд в порушення вимог ст. 370 КПК України належним чином не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість застосування ст. 75 КК України.

Вмотивованість рішення передусім полягає у фактичних, правових, логічних мотивах, які суд наводить у рішенні, в них відображається особисте осмислення судом сукупності доказів, їх оцінка та оцінка обставин кримінального провадження, що характеризують вчинений злочин і особу винного, особисте розуміння суддями застосування норм процесуального та матеріального права.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, то вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції без порушення указаних норм права дійшов висновку, що наявні підстави для призначення ОСОБА_9 покарання, нижчого від найнижчої межі.

Зокрема, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував те, що він свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на час розгляду апеляції працює офіційно, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, врахував його вік, він має зареєстроване постійне місце проживання, врахував думку потерпілої, яка просила суд призначити покарання обвинуваченому, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі, врахував наявність тяжкої хвороби у обвинуваченого, а саме: наслідки тяжкої черепно-мозкової травми, здавлення головного мозку, епілепсія з генералізованими судомними приступами, що підтверджується заключенням невропатолога від 13.06.2023 р.

Апеляційний суд врахувує також обставини, які стали відомі після постановлення судом першої інстанції вироку і під час перегляду його апеляційним судом та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, саме стан його здоров`я, який підтверджено копіями належних медичних документів.

Зваживши на всі зазначені обставини, суд дійшов висновку, що вони в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому з урахуванням вимог ст. ст. 65 та 66 КК України обґрунтовано призначив покарання, нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років. З такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Крім того, наведений у ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. Призначаючи покарання, суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені в цій статті.

Стосовно доводів апеляції прокурора про наявність обставини, яка обтяжує покарання, та яка залишилася поза увагою суду, то апеляційний суд вважає такий довід безпідставним, тому що у вироку суд послався на вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, що безумовно свідчить про врахування такої обставини. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що якби не була наявна така обставина, то були б підстави для призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі в меньшому розмірі.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 із одночасним застосуванням положень ст. ст. 69 та 75 КК України без наведення належних мотивів для застосування кожної із цих норм кримінального закону не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зважаючи на наведене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та постановлення нового вироку в цій частині, яким його необхідно засудити до реальної міри покарання, але із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання у виді реального відбуття покарання і саме на такий строк буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В інший частині вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, 413, 414 та 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 15.06.2023 р. стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня його затримання, тобто з 19.03.2024 р.

Зарахувати в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 17.04.2023 р. по 08.06.2023 р. включно.

Взяти ОСОБА_9 під варту в залі суду негайно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку суду.

Головуючий

Судді