справа № 361/4540/17
провадження № 1-кп/361/45/24
У Х В А Л А

09 травня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника власника майна ОСОБА_12 ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001680 від 20 вересня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сунтар Сунтарського району Республіки Саха російської федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_10 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Армавір Краснодарського краю російської федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України,

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Стебник Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_12 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

20 лютого 2024 року до суду ОСОБА_12 подав клопотання про скасування арешту майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_13 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року у справі № 761/43755/16-к, яке в судовому засіданні представником ОСОБА_13 було підтримано.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_13 для забезпечення у кримінальному провадженні № 0001680 конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_6 . Проте зазначена квартира не належить на праві власності ОСОБА_6 , свою частку у розмірі 1/3 останній у 2015 році подарував йому ОСОБА_12 , що підтверджується договором дарування 1/3 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 січня 2015 року. Крім того, дана квартира як на теперішній час, так і на час накладення на неї арешту належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_21 у розмірі 1/3 частини цієї квартири та йому ОСОБА_12 у розмірі 2/3 частини, що додатково підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та свідоцтвом про смерть ОСОБА_22 , свідоцтвом про спадщину за заповітом від 04 березня 2008 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.03.2008 № 13430015. Тобто 12 грудня 2016 року на час постановлення ухвали слідчого судді про арешт квартира за адресою: АДРЕСА_13 , не належала на праві власності ОСОБА_6 . Крім того, ця квартира на сьогоднішній день обвинуваченому ОСОБА_6 теж не належить. Застосований арешт на квартиру порушує його права, як власника нерухомого майна.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання ОСОБА_12 про скасування арешту, зазначив, що він дійсно у 2016 році не був власником квартири, так як свою частину у розмірі 1/3 подарував ОСОБА_12 за договором дарування.

Захисники та інший обвинувачений у судовому засіданні вважали за можливе клопотання задовольнити.

Суд, заслухавши клопотання про скасування арешту майна, врахувавши думку учасників судового провадження, дійшов такого.

Відповідно до положень частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року у справі № 761/43755/16-к у кримінальному провадженні № 0001680 слідує, що накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_13 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 (т. 7, а. п. 14-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження ч. 1 ст. 131 КК України.

Частиною 4 статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, ухвала слідчого судді була винесена за відсутності ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

З поданих суду документі вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_13 на праві власності належить ОСОБА_21 у розмірі 1/3 частини цієї квартири та ОСОБА_12 у розмірі 2/3 частини, що додатково підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, свідоцтвом про смерть ОСОБА_22 , виданого 18 лютого 2006 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, свідоцтвом про спадщину за заповітом від 04 березня 2008 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.03.2008 № 13430015, договором дарування 1/3 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 січня 2015 року.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375447417 від 23 квітня 2024 року вбачається те, що 30 січня 2015 року право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_13 за договором дарування було зареєстровано за ОСОБА_12 . Крім того, у відомостях з Державного реєстру речових прав на цю квартиру також значиться арешт нерухомого майно на підставі ухвали суду від 19 грудня 2016 року. Будь-яких інших даних у період з 30 січня 2015 року по 19 грудня 2016 року про реєстрацію права власності зазначеної квартири за обвинуваченим ОСОБА_6 Державний реєстр речових прав не містить, відтак відсутні дані про належність права власності цієї квартири саме ОСОБА_6 .

Враховуючи зазначені норми права, як і відсутність належних доказів про те, що на час накладення арешту на квартиру, таке нерухоме майно належало обвинуваченому ОСОБА_6 , відтак накладений арешт на зазначену квартиру на даний час обмежує власника майна на мирне володіння цим майном, що суперечить Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 350 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_12 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі № 761/43755/16-к, на квартиру за адресою: АДРЕСА_13 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3