Дата документу 09.04.2024 Справа № 337/3969/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/643/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/3969/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.395, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

14.10.2022 року ОСОБА_8 , будучи особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин самовільно залишив місце свого проживання та не повідомив працівників поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну адреси свого перебування, та протягом тривалого часу, а саме: з 14.10.2022 року по 02.11.2022 року був відсутній за місцем мешкання та не з`являвся на реєстрацію до уповноваженої особи без поважної причини, чим грубо порушив правила адміністративного нагляду.

Крім того, 08.05.2023 року у точно невстановлений денний час ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою швидкого та незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, перебуваючи на 7-му поверсі 2-го під`їзду буд. АДРЕСА_2 , зламав вхідні двері до загального балкону під`їзду, звідки викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно на загальну суму 5 439,67 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 31.05.2023р. о 17 год. 22 хв., ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою швидкого та незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, перебуваючи у 1-му під`їзді буд. АДРЕСА_2 , шляхом розділення, викрав належне АТ «Укртелеком» майно на загальну суму 409 гривень без ПДВ, спричинивши АТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано

- за ст.395 КК, як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду;

- за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану (епізод від 08.05.2023 року);

- за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану (епізод від 31.05.2023 року).

Йому призначено покарання

- за ст.395 КК у виді 6 місяців арешту;

- за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.08.2023 року (з урахування вироку Запорізького апеляційного суду від 16.11.2023 року) більш суворим покаранням за даним вироком остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив застосувати до нього положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану» та призначити йому не пов`язане з позбавленням волі покарання. Свої вимоги мотивував тим, що він у повному обсязі визнає провину у вчиненому та щиро розкаюється. У разі відмови у задоволенні вказаних вимог апелянт наполягає на застосуванні до нього положень ст.616 КПК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку захисника, який при вирішенні питання покладався на розсуд суду; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання за ст.395 КК змінити; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений фактично вимагав призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Проте такі вимоги не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ст.395 (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення кримінальних правопорушень), ст. ч.4 ст.185 КК колегія суддів виходить з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до зазначених засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Під час призначення заходу примусу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчинених передбачених ст.395 КК та ч.4 ст.185 КК кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК віднесено до кримінальних проступків та тяжких злочинів відповідно.

При цьому, виконуючи приписи ст.65 КК, суд зважив на обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Обставин протилежного змісту встановлено не було.

Крім того, районний суд обґрунтовано врахував і дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, неодружений, осіб на утриманні не має, має постійне місце проживання, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, проте раніше неодноразово оглядався лікарем-наркологом, зокрема, 01.06.2023 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, канабіноїдів, алкоголю, синдром залежності.

Судова колегія зважає й на ті обставини, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання за вчинені злочини в місцях позбавлення волі, проте правослухняної поведінки не продемонстрував. Така поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення та перевиховання.

Відтак, апеляційний суд погоджується з твердженням районного суду про відсутність правових підстав для застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення від відбування покарання.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що покарання обвинуваченому за ч.4 ст.185 КК призначено наближено до встановленої санкцією вказаної частини статті мінімальної межі. Покарання за сукупністю передбачених ст.395 КК та ч.4 ст.185 КК кримінальних правопорушень, а також остаточне покарання ОСОБА_8 визначено на підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК відповідно шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не повного складання призначених покарань. Остаточне покарання є наближеним до мінімально можливого.

Аналізуючи зміст ст.75 КК, колегія суддів зауважує, що з огляду на розмір призначеного обвинуваченому остаточного покарання та обґрунтовану відсутність підстав для його зменшення застосування до ОСОБА_8 положень даної статті є неможливим.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК суд вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги та прийняти рішення про зміну вироку в частині призначення покарання за ст.395 КК, враховуючи наступне.

Так, згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_8 призначено покарання за ст.395 КК у виді 6 місяців арешту.

Проте відповідно до Закону України № 3342-IX від 23.08.2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», який набрав чинності 28.03.2024 року, крім іншого, внесено зміни до ст.60 КК та санкції ст.395 КК.

На момент апеляційного перегляду передбачене ст.60 КК покарання у виді арешту може застосовуватись тільки до військовослужбовців, а санкцією ст.395 КК передбачено покарання лише у виді штрафу від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до змісту ч.1 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Згідно з ч.3 ст.74 КК призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Разом з тим, положеннями ч.2 ст.5 КК регламентовано, що закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи не має зворотної дії в часі.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_8 необхідно призначити за ст.395 КК (в редакції Закону №3342-IX від 23.08.2023 року) більш м`який вид покарання, а саме штраф у максимальному передбаченому санкцією вказаної статті розмірі.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, за своїм розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначення йому покарання за ст.395 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.395 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4