Справа №:755/7590/24
Провадження №: 1-кс/755/1827/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2024 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001419, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001419, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в якому вона просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: рацію чорного кольору з надписом Retevis та гарнітурою, відмички розташовані у чохлі від телефону коричневого кольору, яке вилучено 08.05.2024 року, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його добровільної видачі .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 22.04.2024 року до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_5 , про те, що 22.04.2024 року, близько 18 годин 20 хвилин, невстановлена особа, в період дії воєнного стану, шляхом відкриття замку вхідних дверей, таємно від оточуючих, проникла до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрала майно, що належить ОСОБА_5 , а саме ноутбук марки DELL Е5070 s/n BBR0HC2 чорного кольору, з комп`ютерною мишкою та навушниками, чим завдала матеріального збитку на загальну заявлену суму 10000 грн.

У подальшому слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надано оперативним працівникам Дніпровського УП ГУНП у м. Києві доручення про проведення слідчих (розшукових) дій на встановлення причетних осіб до вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Так, 08.05.2024 року під час виконання доручення старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, близько о 21 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 13-В зупинено підозрілу особу для поверхневої перевірки, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно показав, що в нього в карманах знаходяться рація чорного кольору з гарнітурою та відмички розташовані у чохлі від телефону коричневого кольору, походження яких останній не зміг пояснити.

Оскільки вищевказані предмети відносяться до засобів, за допомогою яких можна здійснити злам дверних замків, на вказане місце викликана слідчо-оперативна група Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, де в подальшому під час огляду місця події 08.05.2024 року, в період часу з 21 год. 03 хв. по 21 год. 13 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно надав працівникам поліції для огляду речі, які мав при собі, а саме: рацію чорного кольору з надписом Retevis та гарнітурою, відмички розташовані у чохлі від телефону коричневого кольору.

У подальшому вищевказані речі були вилучені та, за участі двох понятих, упаковані належним чином до спеціалізованого пакету №CRI1271664 (відмички розташовані у чохлі від телефону коричневого кольору), № CRI1271665 (рацію чорного кольору з надписом Retevis та гарнітурою), та згідно постанови слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 08.05.2024 року дані речі та предмети визнано речовим доказом.

З огляду на наведене є підстави вважати, що вилучені речі та предмети можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду клопотання. Подала до суду заяву щодо розгляду клопотання за її відсутності, в якій зазначила, що вимоги, наведені у клопотанні, підтримує.

Власник майна судове засідання також не прибув. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття учасників у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, оскільки їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст.98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням дійшов наступного висновку.

16 травня 2024 року до суду надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на майно, що було вилучене під час огляду місця події.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначає, що метою накладення арешту є збережння речових доказів.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що постановою дізнавача відділу дізнання Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 08.05.2024 року вилучене під час огляду місця події майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001419, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно зазначеної постанови, майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001419, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме- рація чорного кольору з надписом Retevis та гарнітура, відмички розташовані у чохлі від телефону коричневого кольору належить - ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У вказаному кримінальному провадженні слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 самостійно, добровільно, без будь-якого примусу видав вилучені у нього під час огляду місця події- речі, а саме: рацію чорного кольору з надписом Retevis та гарнітурою, відмички розташовані у чохлі від телефону коричневого кольору.

Поряд з цим, як вбачається із матеріалів судового провадження, власник вилученого майна не є підозрюваним у кримінальному провадженні, проте, суд зазначає, що з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що майно, на арешті якого наполягає орган досудового розслідування, відповідає вимогам, визначеним ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки речі та предмети можуть бути доказом злочину, а саме - зберегли на собі його сліди та містять інші відомості (інформацію), які можуть бути використанні з метою встановлення істини та проведення всебічного, повного розслідування кримінального провадження, а також можуть слугувати доказами у встановленні певних обставин під час здійснення досудового розслідування.

Враховуючи наведене, потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, як арешт майна.

При цьому, відомостей щодо негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Крім того, слід зазначити, що вилучене в ході огляду місця події майно співвідноситься із обставинами кримінального провадження, могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для арешту вилученого під час проведення слідчих дій майна.

Водночас слідчий суддя враховує, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. За таких обставин, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 208, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 08.05.2024 р., шляхом добровільної видачі під час проведення огляду місця події - за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речових доказів, а саме: рацію чорного кольору з надписом Retevis та гарнітурою, відмички розташовані у чохлі від телефону коричневого кольору, що належить ОСОБА_4 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1