Справа № 346/7477/13-к
Провадження № 11-кп/4808/208/24
Категорія п.6 ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську справу апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2024 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дебеславці Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, депутатом не обирався, не одруженого, судимого за ст.185 ч.3 КК України Коломийським міськрайонним судом 06.03.2007р., судимість погашена, -

визнаний винуватим та засуджений до покарання:

-за ч.4 ст.187 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за п.6 ч.2 ст.115 КК України - 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано попереднє ув`язнення з 21.08.2013 року по 11.02.2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України - за наступних обставин:

Влітку 2013 року ОСОБА_8 довідався про те, що в с. Дебеславці Коломийського району проживає перестаріла, одинока жінка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2, яка займається позикою грошей громадянам із сплатою останніми відсотків, і у неї можуть зберігатись значні суми грошей. У зв`язку із чим у нього виник злочинний намір заволодіти майном потерпілої ОСОБА_10 , а саме вчинити на неї розбійний напад та її умисне вбивство з корисливих мотивів.

Приводячи у виконання свій злочинний намір, ОСОБА_8 , заздалегідь озброївшись господарським ножем для нанесення тілесних ушкоджень, в ніч з 18.08.2013 р. на 19.08.2013 р. прибув у с.Дебеславці Коломийського району та направився до господарства потерпілої ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний намір на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_10 з корисливих мотивів заволодіння майном потерпілої - грошима, обвинувачений ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх неправомірних дій, бажаючи позбавити життя ОСОБА_10 і заволодіти чужим майном, проник через відкрите вікно в приміщення кімнати, де знаходилась потерпіла ОСОБА_10 , відкрито напав на неї та, тримаючи ніж в руці, став їй погрожувати позбавленням життя, вимагаючи негайно передати йому грошові кошти.

Коли ОСОБА_10 відмовила йому, ОСОБА_8 , бажаючи довести до кінця свій злочинний намір на заволодіння майном потерпілої, умисно наніс їй ножем численні цілеспрямовані удари в життєво важливі ділянки тіла - грудну клітку та шию, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран грудної клітки з ушкодженням правої легені, різаних ран в ділянках правого плечового суглобу, правої китиці, правого променево-зап`ясного суглобу, правої вушної раковини, правої ключиці, потиличної ділянки голови, шиї, синців в ділянках правої щоки, правого та лівого стегон, які є небезпечними для життя в момент спричинення, від яких ОСОБА_10 померла на місці, тобто умисно вбив її. Всього ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_10 не менше 26-ти ножових ударів, при цьому передбачав настання смерті ОСОБА_10 і свідомо бажав цього.

Позбавляючи життя ОСОБА_10 , ОСОБА_8 бажав одержати майно потерпілої. З цією метою, одразу ж після вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливі мотиви, заволодів грошима ОСОБА_10 на загальну суму 10000 грн., заволодів мобільним телефоном марки «Nokia 1280», вартістю 229,95 грн. із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 9,99 грн., а всього на загальну суму 239,94 грн. та покинув місце вчинення злочину.

Скриваючись з місця події, ОСОБА_8 , розуміючи, що через викрадений в ОСОБА_10 мобільний телефон із сім картою його можуть викрити та притягнути до відповідальності, викинув зазначений телефон з сім картою в АДРЕСА_4 , неподалік місця проживання ОСОБА_10 .

В подальшому викраденими грошовими коштами в сумі 10000 грн. ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор, захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

- прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого вважає, що вирок щодо ОСОБА_8 є незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за п.6 ч.2 ст.115 КК України - позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України - позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна. На підставі ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначити у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна. В решті вирок залишити без змін.

- захисник ОСОБА_11 вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не відповідає фактичним обставинам справи, та базується на неналежних та недопустимих доказах. При цьому ставить під сумнів: належність речового доказу - телефону вилученого на узбіччі дороги; висновок судово-дактилоскопічної експертизи телефону; допустимість дактилокарти із відбитками пальців рук обвинуваченого.

Крім того, суд не взяв до уваги докази, які виправдовують ОСОБА_8 , а саме: на футлярі ножа виявленого на місці події не виявлено відбитків пальців, без крові та слідів металізації; акумуляторна батарея належить телефону ОСОБА_8 ; на ножах вилучених у обвинуваченого слідів крові не виявлено; на руках потерпілої мікрочастин від одягу ОСОБА_8 не виявлено; на речах та взутті ОСОБА_8 слідів крові не виявлено; крові під нігтями рук потерпілої та обвинуваченого не виявлено; на комп`ютері обвинуваченого виявлено файли створені під час події злочинів; знаряддя злочину не знайдено.

Також, зазначає, що його підзахисного було позбавлено на справедливий суд, внаслідок порушення ст. 5 п.3, ст. 6 п.1 Конвенції, оскільки їхні доводи з ОСОБА_8 щодо недопустимості та неналежності доказів не були почуті судом першої інстанції, а справа не розглянута в розумні строки.

Просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити у зв`язку з недоведеністю його винуватості.

- обвинувачений ОСОБА_8 стверджує про незаконність вироку через повідомлення його про підозру більш ніж через 24 години після затримання, а тому він не міг бути підозрюваним, обвинуваченим та підсудним.

Крім того, зазначає, що дозвіл на огляд місця події в помешканні ОСОБА_10 наданий її сином неправомірно, оскільки він на той час не був власником будинку.

До телефону виявленого на узбіччі могла мати доступ стороння особа, оскільки при його надходженні на експертизу на екрані відображалася інша інформація.

Вважає недоведеним корисливий мотив вбивства, оскільки не всі цінні речі викрадені із житла потерпілої.

Вказує, що свідок ОСОБА_12 начебто бачив підозрілий автомобіль, проте в той день обвинувачений за кермом не перебував.

Просить вирок скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК.

Захисник ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, вважає її безпідставною, позаяк ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в даній справі апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.

Прокурор подав заперечення на апеляційні скарги сторони захисту, просить відмовити в їх задоволенні, позаяк викладені ними доводи були перевірені судом під час судового розгляду та не знайшли свого підтвердження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити. Заперечували проти скарги прокурора.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченого.

Заслухавши пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, перевіривши апеляційні доводи сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуваний вирок підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що суд першої інстанції наведених вимог кримінального процесуального законодавства дотримався, безпосередньо дослідив докази, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів за обставин викладених у вироку.

Призначаючи покарання, суд дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протокол огляду місця події від 19.08.2013 року та фототаблиці до нього (Т.1 а.с. 17-49), додатковий протокол огляду місця події (трупа) потерпілої ОСОБА_10 (Т.1 а.с. 57-61), протокол огляду місця події від 20.08.2013 року (Т.1 а.с. 63-75), висновком експерта №194 від 21.08.2013 року.

Зокрема, потерпілий суду давав показання, що його мати мала заощадження та часто позичала людям гроші. З цього приводу між ними виникали неодноразові суперечки.

Свідок ОСОБА_12 , який проживає по сусідству з будинком ОСОБА_10 пояснив, що вона мала заощадження, неодноразово позичала особисто йому та іншим людям. Перед подією вбивства здала бика, а тому гроші в неї були.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_8 орендував у нього квартиру. Іноді він залишався там на ночівлю. В ніч з 18 на 19 серпня 2013 року він працював у таксі. ОСОБА_8 в цей вечір залишався в квартирі. Коли вранці він повернувся додому, ОСОБА_8 був вдома та сидів за комп`ютером. Перед подією злочину ОСОБА_20 йому казав, що хоче позичити гроші у жінки похилого віку для ремонту свого автомобіля.

Свідок ОСОБА_19 дав суду показання, що він працює заступником начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНВП в Івано-Франківській області. ОСОБА_8 запідозрили у причетності до злочину, оскільки була оперативна інформація, що він за декілька днів до події злочину просив потерпілу позичити гроші, на що отримав відмову.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 20.08.2013 р. (а.с.51-54) на узбіччі проїзної частини в с. Залуччя Коломийського району було виявлено та вилучено мобільний телефон Nokia. В подальшому було встановлено що цей телефон «Nokia 1280» має НОМЕР_1 , із встановленою сім-картою оператора КиївСтар з номером НОМЕР_2 .

Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_13 , зазначений телефон він подарував своїй мамі ОСОБА_10 , яка ним користувалася постійно за номером оператора мобільного зв`язку КиївСтар . Він надав органу досудового слідства упаковку від телефону «Nokia 1280» із зазначеним НОМЕР_1, упаковку від стартового пакету КиївСтар з номером НОМЕР_2 , фіскальний чек про купівлю телефону.

Зазначені предмети долучені до справи в якості речових доказів. Номери ІМЕІ та мобільного оператора на зазначених упаковках співпали з тими, що були в телефоні вилученому на узбіччі дороги.

Крім того, на акумуляторній батареї під задньою кришкою телефону «Nokia 1280» НОМЕР_1 при проведенні дактилоскопічної експертизи було виявлено та вилучено відбиток пальця обвинуваченого ОСОБА_8 , що підтверджується висновком експерта.

Наведені докази суд першої інстанції правильно оцінив з огляду на вимоги ст.94 КПК України, в тому числі і їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за обставин наведених у вироку.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки зазначені докази є логічними, послідовними та узгоджуються між собою. Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при їх отриманні органом досудового розслідування, апеляційний суд не встановив.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що телефон потерпілої, відбиток пальця на акумуляторній батареї, дактилокарта ОСОБА_8 є недопустимими доказами, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Так, твердження сторони захисту, що відібрання у обвинуваченого відбитків пальців є відібранням біологічних зразків (ст.245 ч.3 КПК), а тому могло бути проведено лише за постановою прокурора чи ухвалою слідчого судді та з обов`язковою участю захисника, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Як вбачається з постанови прокурора про отримання біологічних зразків для експертизи від 21.08.2013 р., ОСОБА_8 не заперечував проти надання зразків для експертиз без присутності адвоката, про що поставив особистий підпис. (т.2 а.с.1)

Згідно протоколу слідчого від 21.08.2013р. (т.2 а.с.2), ОСОБА_8 добровільно у присутності понятих та спеціаліста НДЕКЦ надав відбитки пальців рук. І хоча ОСОБА_8 відмовився підписати протокол, факт добровільного надання зразків відбитків пальців ОСОБА_8 підтверджують підписи понятих та спеціаліста. Крім того, як вбачається з матеріалів дактилоскопічної експертизи (т.2 а.с.118), ОСОБА_8 поставив свій підпис у дактилокарті з його відбитками пальців рук.

Окрім зазначеного, в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_8 не заявляв, що відбитки пальців у нього відібрані без його добровільної згоди, або, що надані на експертизу зразки відбитків пальців йому не належать.

Окрім наведеного, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що відібрання зразків відбитків пальців, яка відбувається за згодою обвинуваченого, не вимагає дотримання процедури, передбаченої для відібрання біологічних зразків відповідно до ч.3 ст.245 КПК України.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи сторони захисту, що телефон вилучений на узбіччі дороги та телефон наданий на дактилоскопічну експертизу є різними, або до телефону могла мати доступ стороння особа.

Як вбачається з висновку експерта від 21.08.2013 р. №194 (т.2 а.с.115-120), на експертизу надійшов мобільний телефон «Nokia» упакований в білий паперовий конверт з пояснювальними надписами, підписами учасників слідчої дії та понятих, відтиском печатки. Упаковка не порушена, що забезпечує зберігання об`єкту дослідження та запобігає несанкціонованому доступу до нього.

Також, з кольорових фотознімків до протоколу ОМП від 20.08.2013р. (т.1 а.с.51-54) та чорно-білих фотознімків виготовлених експертом вбачається, що зовнішній вигляд телефону не відрізняється. Розмір телефону зазначений у висновку експерта 107х44 мм. відповідає розміру відображеному на фотознімках до протоколу ОМП.

Доводи захисника про різні розміри довжини корпусу телефону на фотознімках експерта №7 та №8 не знайшли свого підтвердження. Як зазначено експертом в дослідницькій частини експертизи та вбачається з деталізованих фотознімків експерта №№3, 4, 5, 6, форма корпусу телефону має форму паралелепіпеда із заокругленими краями та опуклими сторонами. Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, що під час фотографування неможливо зафіксувати розмір телефону з високою точністю. На відображення розміру об`ємного предмету на фотознімку впливає розташування центру об`єктиву фотокамери, а також віддаленість верхньої поверхні предмету від площини на якій розташована лінійка.

Правильними є і висновки суду першої інстанції, що фотографування телефону проводилося як до обробки дактилоскопічним порошком, так і після, а тому на фотознімку №7 отвори динаміку є чистими одразу після зняття задньої кришки, а на фотознімку №8 навколо цих отворів є залишки дактилоскопічного порошку. Це підтверджується і пояснювальним написом експерта до фотознімку №8 «Акумуляторна батарея телефона, на якій виявлено слід папілярного узору (відмічено стрілкою)».

Відсутність у зазначеному висновку експерта даних про ІМЕІ телефону, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки для проведення дактилоскопічної експертизи зазначений номер не мав вирішального значення.

Крім того, мобільний телефон є по справі речовим доказом і був оглянутий судом першої інстанції. В ході огляду не було встановлено розбіжностей між ІМЕІ номером, номером оператора мобільного зв`язку, зовнішнім виглядом та технічними характеристиками, які були зазначені на упаковках наданих потерпілим ОСОБА_13 , фотознімках з місця вилучення телефону та фотознімках експерта.

Що стосується доводів сторони захисту, про відсутність на футлярі ножа слідів пальців, крові та металізації, вони не вказують на неправильність висновків суду першої інстанції та не були використані судом для висновків про винуватість ОСОБА_8 .

Не спростовують висновків суду першої інстанції і невиявлення знаряддя злочину та мікрочасток, які пов`язані з обвинуваченим.

Неврахування судом першої інстанції доказів, які пов`язані з обшуком в житлі обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі і результатів комп`ютерно-технічної експертизи, обумовлено визнанням обшуку таким, що проведений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а отриманих в ході обшуку фактичних даних - недопустимими доказами.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 , що повідомлення про підозру, в порушення ст.278 КПК, вручено йому після спливу 24 годин після складання, а тому він не був підозрюваним та не може бути обвинуваченим, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Термін передбачений ч.2, 3 ст.278 КПК має значення для звільнення затриманої особи, проте не унеможливлює подальше вручення цього повідомлення підозрюваній особі.

Не заслуговує на увагу апеляційного суду і доводи обвинуваченого, що дозвіл на огляд місця події в помешканні ОСОБА_10 наданий її сином неправомірно, оскільки він на той час не був власником будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, працівники поліції отримали повідомлення про вбивство власниці будинку ОСОБА_10 , а тому заява її сина ОСОБА_13 про дозвіл на огляд місця події в її житлі є достатньою законною підставою для проведення такої невідкладної слідчої дії в житлі.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи прокурора про призначення судом першої інстанції надто м`якого покарання, що є підставою для скасування вироку в частині покарання та ухвалення нового вироку.

Як вбачається з матеріалів справи, попереднім вироком Коломийського міськрайонного суду від 17.10.2018 року за цим же обвинуваченням ОСОБА_8 було призначене покарання аналогічне із тим, з яким не погоджується прокурор. Апеляційна скарга прокурора на покарання призначене вироком від 17.10.2018 року була залишена апеляційним судом без задоволення.

Таким чином, ухвалюючи новий вирок, суд першої інстанції не міг призначити більш суворе покарання за тим же обсягом обвинувачення, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги: прокурора, захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5