Справа № 646/75/23
№ провадження 1-кп/646/107/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000729 від 11.08.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайський Харківської обл., українки, громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, заміжньої, має на утриманні дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , офіційно непрацюючої, зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в тому, що у період воєнного стану, поширеного на території України, коли підрозділи збройних сил та інших військових формувань російської федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаною про Указ Президента України № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який в подальшому продовжувався, вчинила умисні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна за наступних обставин.

03.08.2022 ОСОБА_4 , приблизно о 14:00, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи в гостях у ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, скориставшись тим, що за її діями, ніхто не спостерігає, таємно, викрала мобільний телефон ТМ «Realme» моделі «C11», вартістю 2723 грн., який знаходився на столі у кімнаті, належний ОСОБА_10 , після чого, місце вчинення злочину покинула, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілій гр. ОСОБА_10 майнову шкоду на вищезазначену суму.

Крім того, 08.08.2022 року, приблизно о 10:00, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи біля супермаркету «АТБ», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи де діючи повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання злочинних наслідків, переконала раніше їй незнайомого ОСОБА_11 дати їй мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, який пообіцяла повернути відразу після його завершення. ОСОБА_11 , будучи впевненим в добросовісності ОСОБА_4 , добровільно передав їй свій телефон ТМ «Nokia» 105 Blue, cинього кольору, imei: НОМЕР_1 , з незначними пошкодженнями на екрані у вигляді подряпин, вартістю 332 грн. 80 коп. Після завершення користування, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, збільшивши дистанцію з потерпілим, зникла з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на свій розсуд, чим завдала ОСОБА_11 майнову шкоду на вищезазначену суму.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні винною себе визнала в повному обсязі. У скоєному щиросердно розкаялась. Надала пояснення проте, що визнає всі обставини так, як вони встановлені в обвинувальному акті і доповнити їй нічого.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням матеріалів, що характеризують її особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів кримінального провадження.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене в умовах воєнного стану та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчинене повторно.

З вивчення особи обвинуваченої ОСОБА_4 вбачається, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, заміжня, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, офіційно не працює. Щиросердне каяття обвинуваченої, допомога слідству та суду у встановленні істини у справі - відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжкого злочину.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченої до скоєного, яка вину у вчиненні кримінального правопорушення злочину визнала повністю, щиросердно розкаялась, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинене, наявність обставини, яка пом`якшують, та відсутність обставин, які обтяжують її покарання, а також розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілим, а саме: ОСОБА_10 завдано майнову шкоду на загальну суму 2723 грн. 00 коп., яка не відшкодована, а потерпілому ОСОБА_11 завдано майнову шкоду на загальну суму 332 грн. 80 коп., яка відшкодована, а також той факт, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, що свідчить про відсутність претензій зі сторони потерпілих до обвинуваченої ОСОБА_4 .

Суд вважає, що покарання, призначене за даним вироком, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та таким, що відповідає вимогам розумності, справедливості, особі винної і конкретним обставинам справи.

З урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою злочинів, даних про її особу та обставин, що пом`якшують покарання, поведінки до та після вчиненого кримінального правопорушення, які свідчать про те, що обвинувачена стала на шлях виправлення, суд прийшов до висновку про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу та призначає покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судово-товарознавчих експертиз необхідно стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави, згідно ст. 124 КПК України.

Питання про речові докази суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Визнати винною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи та не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженими органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судово - товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-22/10883-ТВ від 14.09.2022 року 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 34 коп.; за проведення судово - товарознавчої експертизи № 683М від 30.12.2022 року 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 34 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23.08.2022 року на мобільний телефон марки «NOKIA», в корпусі синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , який повернути потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23.08.2022 року на мобільний телефон марки Realme С11, який повернути потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у даному кримінальному провадженні не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1