Справа № 459/1602/22
Провадження № 1-кп/459/95/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000403 від 21.06.2022 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 ; раніше судимого, востаннє вироком Червоноградського міського суду від 09.12.2021 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

УСТАНОВИВ:

15 червня 2022 року приблизно 17 годині 09 хвилин ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022, із подальшими змінами та доповненнями, повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, перебуваючи в приміщенні магазину «Сім-23» ТОВ «Клевер Сторс» по вулиці Стуса 22 в місті Червонограді Львівської області, таємно шляхом вільного доступу, за відсутності уваги сторонніх осіб, взяв із торгового залу вказаного магазину дві палки ковбаси «Салямі Королівська» вагою 0,684 закупівельною вартістю 237 гривень 12 копійок та дві палки ковбаси «Салямі Барило Глобино» вагою 0,562 кг закупівельною вартістю 158 гривень 77 копійок сховав їх в рукава куртки, яка була одягнена на ньому, покинув вказаний магазин не розрахувавшись за товар та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 , магазину «Сім-23» ТОВ «Клевер Сторс» завдано матеріальну шкоду на загальну суму 395 гривень 89 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав частково та суду повідомив, що наприкінці червня 2022 він зайшов у магазин «Сім-23», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та побачив на прилавку ковбасу, вартістю приблизно 60 грн за одиницю. Обвинувачений взяв ковбасу та заховав дві палки ковбаси у рукав куртки, інші дві - у кишеню або за кофту (точно не пригадав) та побачивши, що за його діями ніхто не спостерігає, вийшов із магазину, не розплатившись за товар. Надалі вищевказану ковбасу обвинувачений продав на базарі. Відтак, обвинувачений визнав факт здійснення ним крадіжки, проте незгідний із сумою викраденого, оскільки вважає, що вартість ковбаси була значно меншою. Цивільний позов заперечив у повному обсязі.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав частково, його вина повністю та об`єктивно підтверджується показами представника потерпілого та свідків, а саме:

- свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що він працює у магазині «Сім-23» інспектором служби безпеки з 16 лютого 2022 року. Щодо події пригадав, що в червні 2022 року у магазині «Сім-23» по вул. Стуса було здійснено крадіжку ковбасних виробів, проте вартості викраденого товару та деталей не пригадує. Також пригадав, що під час ревізії керуюча магазином ОСОБА_7 виявила недостачу і його було повідомлено про це, у зв`язку з чим було переглянуто відео з камер спостереження, де свідок побачив особу, яка брала ковбасні вироби та ховала їх. Свідок суду повідомив, що особа, яка зафіксована на відео з камер спостереження це був обвинувачений;

- представник потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що не пригадує деталей крадіжки у магазині «Сім-23» по АДРЕСА_2 , оскільки пройшов тривалий термін, але пригадав, що були викрадені ковбасні вироби. Він зауважив, що як правило крадіжки виявляє керуюча магазином коли робить ревізію і після виявлення недостачі переглядаються відео з камер спостереження. Цивільний позов підтримав у повному обсязі, зазначивши, що шкода не відшкодована. Крім того свідок додав, що у м. Червонограді є інспектор служби безпеки і він уповноважений представляти інтереси магазину;

- свідок ОСОБА_7 , яка працює керуючою магазину «Сім-23» у судовому засіданні повідомила, що деталей даної крадіжки вона не пригадує, а лише пам`ятає, що з магазину були викрадені ковбасні вироби. Свідок повідомила, що спочатку в магазині вони проводять ревізію і коли виявляють нестачу товару, то телефонують у службу безпеки і відповідні працівники переглядають відео з камер спостереження і встановлюють хто викрав товар.

Крім показів свідків та представника потерпілого, наданих у судовому засіданні, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення повністю доводиться та підтверджується сукупністю доказів, зібраних в даному кримінальному провадженні та безпосередньо досліджених судом під час судового розгляду, а саме наступними письмовими доказами:

- заявою інспектора служби безпеки магазину «Сім-23» ОСОБА_6 , який 21.06.2022 звернувся до начальника Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка 15.06.2022 приблизно о 17:10 год вчинила крадіжку товарно-матеріальних цінностей з магазину «Сім-23», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму викраденого товару по закупівельній вартості 395,89 грн без ПДВ та 475,06 грн з ПДВ (а. с. 79);

-даними, які містяться в довідці про вартість викраденого товару та інвентаризації товарів №149 від 16.06.2022, з яких встановлено товари, по яких була виявлена недостача (ковбаса «Салямі Королівська», вагою 0,684кг та ковбаса «Салямі Баролло», 0,562 кг), та вартість викраденого товару, загальна сума якого (по закупівельній вартості) становить 395,89 грн без ПДВ та 475,06 грн з ПДВ (а. с. 81,82);

-даними, які містяться у протоколі огляду відеозапису від 22.06.2022 із магазину, відповідно до якого було переглянуто відеозапис з камер спостереження, де зафіксовано як невідома особа розглядає продукцію з ковбасами, після чого, підійшовши ближче до стелажу, бере правою рукою одну палку ковбаси та ховає в лівій рукав куртки, яка одягнена на ньому, потім бере ще одну палку ковбаси та ховає в лівій рукав куртки, яка одягнена на ньому. Після чого продовжуючи оглядати товар, знову підійшовши до даного стелажу, лівою рукою бере ще одну палку ковбаси та ховає під правий рукав куртки, яка одягнена на ньому. Згодом бере ще одну ковбасу та ховає під правий рукав куртки, після чого натягнувши рукави направляється до виходу з магазину. Після перегляду відеозапису о/у СКП ОСОБА_9 повідомив, що на відеозаписі він впізнав раніше неодноразово судимого ОСОБА_4 за манерою поведінки в магазинах, походкою, маневруванням та особистим одягом (а. с. 83-85);

-даними, які містяться на відеозаписі з камер відеоспостереження, який був досліджений у судовому засіданні, із якого встановлено як обвинувачений ОСОБА_4 вчинив крадіжку товарів з вищевказаного магазину (а. с. 85);

-даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 23.06.2022 та додатку до нього - диску DVD-R, який був досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого за участю свідка ОСОБА_6 було встановлено та відтворено обставини та обстановку вчинення крадіжки по АДРЕСА_2 (а. с. 88-90);

-заявою ОСОБА_4 від 23.06.2022, який надає добровільно працівникам поліції футболку синьо-чорного кольору з білим надписом по середині «Fender», в якій він вчинив крадіжку м`ясних виробів в кількості 4 шт. з магазину «Сім23» по АДРЕСА_3 (а. с. 91);

-даними, які містяться у протоколі огляду (речей) від 23.06.2022 та фототаблицею до протоколу, відповідно до яких було оглянуто футболку чорного-синього кольору з білим надписом по середині англійськими літерами «Fender» білого кольору. Ззаду даної футболки наявний надпис англійськими літерами «The one fir all» білого кольору. На момент огляду навколо горловини наявна машинна стрічка білого кольору. На рукавах також наявна машинна стрічка білого кольору. Дана футболка має певні потертості та зношеність на момент огляду знаходиться в забрудненому стані (а. с. 92-93);

-даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 23.06.2022 та додатку до нього - диску DVD-R, який був досліджений у судовому засіданні, відповідно до якого за участю підозрюваного ОСОБА_4 було встановлено та відтворено обставини та обстановку вчинення крадіжки з магазину «Сім23» по АДРЕСА_2 (а. с. 96-99).

Таким чином, у сукупності перелічені вище докази безумовно підтверджують подію і склад вказаного вище кримінального правопорушення, що інкриміноване ОСОБА_4 . Дані докази суд вважає такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, належними та допустимими та такими, що не містять суперечностей.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого, надані під час судового розгляду щодо заперечення ним вартості викраденого товару та розцінює таку його поведінку як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та його намагання уникнути відповідальності. Несприйняття обвинуваченим, за його внутрішнім переконанням, встановлених фактів суд розцінює, як метод захисту.

Суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив вищевказаний злочин «поза розумним сумнівом», зважаючи на покази свідків та представника потерпілого, опираючись на відеозапис із камер спостереження з магазину, де була вчинена крадіжка, а також враховуючи інші досліджені у справі докази.

Стороною захисту було подане клопотання про визнання доказів недопустимими, у якому захисник просив визнати недопустимими наступні докази: заяву про вчинення кримінального правопорушення, заяву про долучення документів до матеріалів кримінального провадження, підписану гр. ОСОБА_6 , довідку про вартість, що підписана гр. ОСОБА_6 , акт інвентаризації №149, диск з відеозаписом, протокол огляду відеозапису від 22.06.2022, протокол огляду речей та документів від 23.06.2022, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 від 23.06.2022.

Своє клопотання захисник мотивував тим, що, зокрема, у заяві про вчинення кримінального правопорушення відсутня дата її складання і така була підписана ОСОБА_6 , а доказів того, що дана особа являється представником юридичної особи ТОВ «Клевер Сторс» не додано; у довідці про вартість відсутня дата складання та посилання на первинні бухгалтерські документи, а також така підписана особою, яка не являється представником потерпілого; у акті інвентаризації відсутні будь-які дані де саме було проведено дану інвентаризацію. Окрім цього, захисник вважає, що розмір збитків повинен підтверджуватися висновком експерта, а довідка про вартість та акт інвентаризації розміру збитків не підтверджують. Також захисник зазначив, що диск з відеозаписом був отриманий органом досудового розслідування на підставі заяви гр. ОСОБА_6 , який, на його думку, не являється представником потерпілого, а тому даний доказ отриманий з порушенням вимог чинного законодавства та є недопустимим доказом. Також, на думку адвоката, протокол огляду відеозапису від 22.06.2022 та протокол огляду речей та документів від 23.06.2022 не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами, оскільки дослідження документів проводиться безпосередньо судом, а у протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 від 23.06.2022 не міститься ні відтворення обставин події, ні проведення дослідів чи випробувань, а по своїй суті є повторним допитом на місці події, що у розумінні вимог ст. 240 КПК України є недопустимим. Незважаючи на те, що під час слідчих експериментів використовувався технічний засіб фіксації, а саме відеокамера «Panasonik», у відеозаписах слідчих експериментів та у відповідних протоколах відсутні будь-які дані про технічні характеристики використаного для відеозапису технічного засобу фіксації і носія інформації, на який здійснювалась відео фіксація та відсутні будь-які дані про технічну можливість відеофіксації на такий диск. Також захисник вважає, що стороною обвинувачення не долучено, а судом не досліджено оригіналу СD диску, на якому містяться слідчі експерименти.

Нормою статті 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів стаття 85 КПК України.

Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України). Такі перераховані в частинах 2 та 3 цієї ж статті та не є виключними.

У своїй постанові у справі № 318/2921/18 від 01.12.2020 ВС зазначив, що норми ст. 87 КПК України не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Крім цього, у постанові від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к ВС зазначив, що перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК України як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. У кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Вирішуючи клопотання захисника про недопустимість вищевказаних доказів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо доводів захисника про те, що заява про вчинення кримінального правопорушення подана неуповноваженою на те особою варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. У даному кримінальному провадженні потерпілим є ТОВ «Клевер Сторс», а його представником є ОСОБА_8 . Заяву про вчинення злочину подавав до Червоноградського РВП інспектор служби безпеки магазину «Сім-23» ОСОБА_6 , який був допитаний у судовому засіданні у якості свідка та який під присягою підтвердив факт того, що він являється працівником потерпілої особи. Окрім цього, представник потерпілого ОСОБА_8 також підтвердив даний факт під час судового розгляду. Відтак, суд вважає, що дана заява підписана належною особою, є належним та допустимим доказом.

Також суд вважає, що ОСОБА_6 , як заявник, мав право долучати до своєї заяви підтверджуючі документи, зокрема довідку про вартість, інвентаризаційну відомість та інші докази, на підставі ч. 2 ст. 60 КПК України, що свідчить про безпідставність доводів сторони захисту з цього приводу.

Серед іншого, сторона захисту просила визнати недопустимим доказом заяву про вчинення кримінального правопорушення з тої підстави, що на ній не зазначено дати її складання. На думку суду, відсутність у заяві дати її написання не є визначальним під час надання оцінки факту звернення особи із заявою про вчинення злочину до правоохоронного органу. Зокрема, як убачається із дослідженої заяви про вчинення злочину, остання зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, що підтверджується відповідним штампом та резолюцією. Оскільки у самій заяві не вказано дати її написання, слід виходити саме із дати її реєстрації органом, до якого вона була подана (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі № 761/13685/14-к). Як вбачається із вищевказаної заяви така була зареєстрована 21.06.2022 у Червоноградському РВП за №4138, що підтверджується відповідним штампом та на якій міститься резолюція від 21.06.2022. Отже, доводи сторони захисту суд вважає такими, що зводяться до формальностей, які не тягнуть за собою визнання доказу недопустимим.

Щодо недопустимості довідки про вартість та акту інвентаризації у зв`язку із тим, що на підтвердження розміру збитків стороною обвинувачення не надано висновок експерта, то варто зазначити, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Відповідно до п. 6 ст. 242 КПК України експертиза визначення розміру збитків проводиться в тому випадку, коли потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди. Отже, в окремих кримінальних провадженнях для встановлення розміру матеріальних збитків не потрібні наукові, технічні або інші спеціальні знання, а достатньо загальновідомих і загальнодоступних знань для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, про найменування викраденого товару та його вартості (наприклад, щодо вартості викраденої безпосередньо з магазину роздрібної торгівлі товарної продукції, на яку є роздрібна ціна, чи проведення інших арифметичних розрахунків, тощо). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2021 у справі №676/1504/18. Разом з тим, варто зауважити, що у даному кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту було проведено експертизу, проте експертам не вдалось встановити нестачу товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, при постановленні вироку суд виходить із закупівельної вартості товарів, що вказана у довідці про вартість та інвентаризаційному акті. Вказані докази отримані у процесуальний спосіб та відповідають вимогам ст. ст. 84, 85, 86 КПК України, підстави вважати їх неналежними і недопустимими відсутні. Відтак, такі доводи захисника суд вважає безпідставними.

Щодо доводів сторони захисту про те, що диск з камер відеоспостереження був наданий неуповноваженою на те особою ОСОБА_6 , суд звертає увагу, що із постанови про визнання речовим доказом від 22.06.2022 (а. с. 86) установлено, що в ході проведення досудового розслідування представник потерпілого ОСОБА_8 добровільно надав працівникам поліції диск, на якому знаходиться відеозапис із камер відеоспостереження. ОСОБА_8 являється особою, уповноваженою діяти від імені юридичної особи ТОВ «Клевер Сторс», а, відтак, доводи сторони захисту спростовуються матеріалами справи.

Також сторона захисту просила визнати протокол огляду відеозапису від 22.06.2022 та протокол огляду речей та документів від 23.06.2022 неналежними та недопустимими доказами, оскільки дослідження документів повинно проводитись безпосередньо судом. Відкидаючи таке твердження сторони захисту суд виходить з того, що відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Належність доказів як внутрішня їх властивість полягає у спроможності їх встановлювати наявність або відсутність обставин, які згідно зі статтею 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Натомість допустимість доказів як їх зовнішня властивість полягає у дотриманні вимог КПК України стосовно їх отримання і процесуального оформлення. Суд вважає дані протоколи допустимими і належними доказами, оскільки судом встановлено, що такі отримані належним суб`єктом отримання доказів, із законного процесуального джерела доказів, у належному процесуальному порядку, із належною фіксацією ходу і результатів слідчих дій відповідно до вимог КПК України. Дії органу досудового розслідування, зафіксовані таким чином, ніяким чином не перешкоджали забезпеченню та реалізації прав і свобод обвинуваченого. Отже, захисник не навів належних аргументів, які б свідчили про недопустимість чи неналежність вказаних доказів.

Серед іншого, захисник просив визнати недопустимими протоколи слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 . З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Протоколи слідчих експериментів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК належать до документів. Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитував особу, а лише перевіряв або уточнював певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними, наданим слідчому, прокурору показанням, а відтак стверджувати про те, що фактично було проведено повторний допит свідка є безпідставним. На думку суду, слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 240 КПК. Їм було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, статей 18, 20, 42 КПК і з`ясовано чи зрозумілі їм права та обов`язки. Протокол за результатами проведення цієї слідчої дії свідок та обвинувачений підписали без жодних зауважень, заяви та клопотання від них не надходило, відповідна слідча дія була зафіксована на відео за допомогою відеокамери, а диск з відеозаписом долучено до протоколу даної слідчої дії. Під час вказаної слідчої дії свідок та обвинувачений відтворили обставини події та дії щодо вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, враховуючи процесуальне призначення і мету проведення слідчого експерименту, заперечення певних відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за участю свідка ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 під час такої слідчої дії, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу результатів слідчого експерименту.

Також сторона захисту в своєму клопотанні зазначала про те, що до протоколів слідчих експериментів не долучені оригінали дисків. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. Водночас ч. 1 ст. 99 КПК України вказує, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Таким чином, долучені до вищевказаних протоколів додатки у вигляді дисків із відеозаписами у будь-якому випадку вважаються оригіналами доказів, а тому доводи сторони захисту з цього приводу є абсолютно безпідставними.

Щодо інших доводів захисника, зазначених у його клопотанні, то суд вважає, що недотримання процесуальних формальностей, неточності, незначні невідповідності, описки, граматичні помилки не можуть тягнути за собою недопустимість того чи іншого конкретного доказу, який прямо підтверджує причетність обвинуваченого до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу, що всі доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів судом взяті до уваги, однак такі не свідчать про необґрунтованість та безпідставність обвинувачення.

Усі слідчі дії проводились в межах кримінального провадження, уповноваженими особами, у відповідності до положень КПК України та зміст таких є однозначним.

Порушень КПК України, які б вплинули на правильність висновків суду на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів під час судового розгляду не встановлено, при цьому стороною захисту не наведено жодних доводів, які б давали підстави для висновків, що такі порушення вплинули на забезпечення прав та основоположних свобод ОСОБА_4 під час кримінального провадження або ж поставило під сумнів достовірність зібраних доказів.

За таких обставин, суд вважає помилковими доводи сторони захисту щодо недопустимості вищевказаних доказів за обставин, наведених у відповідному письмовому клопотанні.

Відтак, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю «поза розумним сумнівом».

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.3 вищевказаної постанови визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений є людиною молодого віку, раніше судимий, зокрема за злочини проти власності, проте на шлях виправлення не став, він не працює, неодружений, за медичною допомогою протягом останніх 5 - ти років не звертався, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_4 виду і міри покарання, суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини, зокрема, у п. п. 34, 41 «Швидка проти України» від 30.10. 2014.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Як встановлено в ході судового розгляду, 09.12.2021 вироком Червоноградського міського суду за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України ОСОБА_4 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Враховуючи те, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив після винесення вироку, суд вважає за необхідне призначити йому покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків та до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09.12.2021.

Цивільний позов представника потерпілого ТОВ «Клевер Сторс» ОСОБА_8 до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди, завданої зазначеним вище кримінальним правопорушенням на загальну сумі 395, 89 гривень суд вважає обґрунтованим, адже представником потерпілого були надані відповідні докази на підтвердження суми збитків, а обвинувачений зазначив, що шкоду не відшкодував.

Заявлена сума відшкодування майнової шкоди у розумінні ст. 22 ЦК України є збитками потерпілих. У силу приписів ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, заявлений представником потерпілого цивільний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

У межах даного кримінального провадження проведено комплексну судово-економічну та товарознавчу експертизу, вартість проведення якої становить 12 116, 48 гривень, яка у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави у повному обсязі.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешти у даному кримінальному провадженні не накладались.

Керуючись ст. ст. , 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09.12.2021 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня проголошення вироку.

Цивільний позов представника потерпілого ТОВ «Клевер Сторс» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Клевер Сторс» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 395 (триста дев`яносто п`ять) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.

Процесуальні витрати на залучення експерта, що складають 12 116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 48 (сорок вісім) копійок, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, стягнути з обвинуваченого у дохід держави.

Речові докази:

- відеозапис із камер відеоспостереження залишити при матеріалах справи,

- футболку чорного-синього кольору з надписом «Fender» - повернути власнику (обвинуваченому ОСОБА_4 ).

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1