Справа № 635/3190/21
Провадження №1-кп/635/162/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі прокурора - ОСОБА_2 ,

представника потерпілих - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та вчинення нових кримінальних правопорушень. Вважав не можливим визначення розміру застави для обвинуваченого відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, який спричинив смерть особи.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченому ч.2 ст.296 КК України, за який законом передбачено покарання у виді від 3 до 8 років позбавлення волі. Крім того, враховуючи обставини злочину, його наслідки, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності і адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, на даний час не здійсним жодної компенсації потерпілим, що у своїй сукупності свідчить, що він, розуміючи невідворотність покарання та в подальшому позбавлення його волі на певний строк, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду. Також вказаний ризик підтверджується тим, що обвинувачений двічі перебував у розшуку. Також з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 після ДТП вирішив змінити наслідки події, а саме встановлено, що ОСОБА_7 була пристебнута паском безпеки та перебувала на передньому пасажирському місці. Проте ОСОБА_5 розстебнув пасок, дістав її з переднього пасажирського місця, перемістив тіло загиблої та розмістив його поруч з транспортним засобом, тим самим імітуючи, що остання випала із салону під час перевертання автомобілю. Вказана поведінка доводить той факт, що останній намагався спотворити наслідки злочину, тим самим перешкоджав кримінальному провадженню, що свідчить про наявність ризику, передбаченому п.4 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, обвинувачений раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України, серед яких вже наявні ДТП, а також притягувався до кримінальної відповідальності. Така поведінка ОСОБА_5 не виключає того, що в разі перебування на свободі, останній може скоїти і інше правопорушення, у тому числі пов`язане з безпекою дорожнього руху, що свідчить про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілих ОСОБА_3 клопотання прокурора щодо продовження у відношенні обвинуваченого строку тримання під вартою без права внесення застави підтримує у повному обсязі в зв`язку з наявними ризиками в розумінні ст.ст. 177-178 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, просив обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, так як бажає проходити службу у ВСУ і йому потрібно пройти медичний огляд.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного, зазначила, що обвинувачений фактично відбув мінімальний строк покарання, ризики, заявлені прокурором, не підтверджені жодими доказами, так як свідки допитані, письмові докази досліджені. Вважає, що можливо змінити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був неодноразово продовжений, останній раз до 18 листопада 2023 року включно

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.11.2023 року ОСОБА_5 було змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, із встановленням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_5 13.11.2023 року звернувся до суду із заявою про зміну місця проживання на адресу фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

В той час вимоги суду надати підтверджуючі документи про адресу фактичного проживання, обвинувачений ОСОБА_5 не виконав, в судові засідання 20.11.2023 року і 23.11.2023 року не з`явився без поважних причин.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.11.2023 року був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_5 на строк 36 годин з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2023 року обвинувачений ОСОБА_5 був оголошений у розшук.

17 квітня 2024 року ОСОБА_5 був затриманий і доставлений до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.04.2024 року відносно ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, до 16 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч.1,3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 16 червня 2024 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 судом встановлено в тому числі наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість переховування від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не одружений, раніше притягався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, незважаючи на наявність у нього зареєстрованого місця проживання, батьків та дитини на утриманні.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. При цьому суд враховує характер та конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дії обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого, у сукупності із тяжкістю покарання та даними про його особу є об`єктивні підстави вважати, що усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, що свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.

При цьому суд враховує, що обвинуваченому вже змінювався запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту, який не зміг запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обвинувачений перебував у розшуку.

Разом з цим, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, а також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, на даний час обвинувачується у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про його схильність до вчинення правопорушень і наявність ризику вчинення ним інших правопорушень, в тому числі пов`язаних з безпекою дорожнього руху, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України прокурором не доведена, оскільки свідки в кримінальному провадженні допитані, письмові докази досліджені.

За таких обставин, суд вважає, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли і продовжують існувати, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав частково, заперечує певні обставини вчиненого кримінального правопорушення, цивільні позови визнав частково, перебував у розшуку, мета та обставини, що стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є актуальними, нових обставин стороною захисту для зміни запобіжного заходу не зазначено, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив смерть людини.

Враховуючи викладене, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченого у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 10 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали до 10 серпня 2024 року включно.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складений і проголошений 17 червня 2024 року.

Суддя