21.05.2024
Справа №642/7464/21
Провадження №1-кс/642/1256/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 про відмову про визнанні потерпілим,-

У С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла дана скарга в якій представник заявниці ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просив скасувати постанову слідчої Другого СВ ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_5 від 05.04.2024 про відмову у визнанні потерпілою в кримінальному провадженні № 0001376.

В обґрунтування зазначено, що 05.04.2024 слідча Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_5 винесла постанову про відмову визнати ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0001376. Копія постанови від 05.04.2024 направлена на електрону адресу адвоката ОСОБА_4 . 05.04.2024. Адвокат ОСОБА_4 зазначає, що постанова про відмову визнати ОСОБА_3 потерпілою підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, та така, що дискримінує ОСОБА_3 . Ця постанова не відповідає ст. 1-2, 7-10, 55-56, 110,551 КПК України, викладені в ній мотиви суперечить матеріалам КП № 0001376. Також оскаржувана постанова суперечить ухвалам слідчих суддів у справі № 642/7464/21 від 11.03.2024, від 22.12.2023, від 18.09.2023, від 18.07.2023, від 15.08.2022, 24.09.2021 якими були скасовані тотожні попередні постанови слідчої ОСОБА_5 про відмову визнати ОСОБА_3 потерпілою. Окрім того, представник заявника зазначив, що безпідставне і незаконне позбавлення ОСОБА_3 статусу потерпілої особи здійснено з метою уникнути правомірного контролю з боку потерпілої та її представника за станом досудового розслідування. Розслідування проводиться з явним порушеннями розумних строків. Без належного контролю з боку потерпілої воно здійснюється формально і неефективно. Це об`єктивно підтверджується тим, що слідчими суддями вже були скасовані чотири постанови про закриття кримінального провадження - від 01.05.2023, 18.02.2022, 09.12.2021, 14.07.2021 та шість постанов про відмову визнати ОСОБА_3 потерпілою - від 05.01.2024, 06.10.2023, 03.08.2023, 10.03.2023, 26.11.2021 та 14.06.2021. В оскаржувану постанову від 05.04.2024 слідчою із вже скасованих постанов скопійовані аргументи, які вже неодноразово були визнані безпідставними слідчими суддями. Проте вказівки та висновки слідчих суддів, які стали підставами для скасування попередніх незаконних постанов, слідчою ОСОБА_5 знову відверто проігноровані.

В судове засідання представник заявниці не з`явився, подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Слідча до суду не з`явилася, про розгляд скарги повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутністю, в якій просила відмовити в задоволенні скарги.

Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Судом встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001376 від 03.09.2020 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.383 КК України. Кримінальне провадження ведеться за заявою ОСОБА_3 .

В рамках даного кримінального провадження слідчим неодноразово приймалося рішення про відмову у визнанні потерпілої ОСОБА_3 .

Постановою слідчої Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 05.04.2024 у визнанні ОСОБА_3 потерпілою відмовлено. На обґрунтування постанови слідча зазначає, що жодних нових відомостей, які свідчать про те, що ОСОБА_3 завдана майнова шкода не отримано, окрім того встановити точне місце перебування ОСОБА_6 не вбачається можливим, що унеможливлює звернення до відповідних органів для отримання міжнародної правової допомоги. Попередні постанови слідчих про відмову у визнанні останньої потерпілою скасовувалися з посиланням на відсутність допиту самої ОСОБА_3 . Однак такий недолік не може бути усунутий, оскільки ОСОБА_3 постійно мешкає у Князівстві Монако, її представник відмовився провести допит, посилаючись на адвокатську таємницю, а тому у органу досудового розслідування вичерпана можливість у проведенні допиту ОСОБА_3 з об`єктивних причин, які не залежать від слідчого.

Аналогічна постанова слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою від 05.01.2024 була скасовано постановою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 11.03.2024 із посиланням, серед іншого на той факт, що ОСОБА_3 не була допитана слідчим.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 16 червня 2023р. було скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань від 01.05.2023 про закриття даного кримінального провадження. Однією з підстав скасування вказано, що ОСОБА_3 не допитана щодо обставин, вказаних у її заявах та слідчим не використано можливості здійснити відповідне доручення для її допиту в порядку ст.ст. 551-552 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023р. було скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань від 10.03.2023 про відмову у визнанні потерпілою та зазначено про відсутність відомостей, що слідчою в порядку ст.. 551 КПК України надавався відповідний запит на отримання міжнародної правової допомоги.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023р. було скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань від 06.10.2023 про відмову у визнанні потерпілою та зазначено про відсутність відомостей, що слідчою в порядку ст.. 551 КПК України надавався відповідний запит на отримання міжнародної правової допомоги. Окрім того, слідчим суддею в ухвалі суду було зазначено, що слідчим не надана оцінка конкретним аргументам про заподіяння моральної шкоди, викладеним в заявах про вчинення стосовної ОСОБА_3 злочинів за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 383, ч. 2 ст. 372 КК України, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази виклику адвоката на допит та його відмови з посиланням на адвокатську таємницю.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024р. було скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань від 05.01.2024 про відмову у визнанні потерпілою та зазначено про відсутність відомостей, що слідчою в порядку ст. 551 КПК України надавався відповідний запит на отримання міжнародної правової допомоги. Окрім того, слідчим суддею в ухвалі суду було зазначено, що слідчим не надана оцінка конкретним аргументам про заподіяння моральної шкоди, викладеним в заявах про вчинення стосовної ОСОБА_3 злочинів за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 383, ч. 2 ст. 372 КК України, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази виклику адвоката на допит та його відмови з посиланням на адвокатську таємницю. Окрім того, слідчий суддя звернув увагу, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 05.01.2024 зазначено, що копія ухвали слідчого судді від 22.12.2023 про скасування попередньої постанови про відмову визнати ОСОБА_3 від 06.10.2023 отримана 05.01.2024 та слідча негайно, без виконання вказівок слідчого судді, викладених в ухвалі від 22.12.2023, без проведення жодної слідчої дії, в день отримання ухвали, винесла тотожну постанову про відмову у визнанні потерпілою.

Із змісту ч.5 ст.55 КПК України випливає, що у разі відмови особі у визнанні її потерпілою, слідчий або прокурор виносить мотивовану постанову, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно вимог ст. 303 КПК України рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, можуть бути оскаржені тільки під час досудового розслідування.

У відповідності до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмова у задоволенні скарги.

Частиною першою ст.55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Разом з тим у частині 5 даної статті визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

При цьому очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим.

Відповідно до ст. 110 КПК України, в постанові слідчого обов`язково повинні бути зазначені зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття рішення, їх обґрунтування.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наявність чи відсутність моральної чи матеріальної шкоди, розмір такої шкоди підлягають доведенню під час досудового розслідування, під час якого заявник повинен користуватися всіма правами потерпілого: заявляти клопотання, оскаржувати процесуальні рішення, приймати участь в дослідженні доказів щодо заподіяної шкоди, тощо.

Частина 1 статті 365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Згідно п.3 примітки до ст.364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В оскаржуваній постанові від 05.04.2024 знову не вкладені і не проаналізовані відповідні обставини заподіяння моральної шкоди, про які зазначено в заявах ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення, за якими були зареєстровані кримінальні провадження, об`єднані в КП № 0001376; в тому числі не враховано, що ОСОБА_3 офіційно проживає в Князівстві Монако, має посвідку на проживання і пересувається країнами Європи, а підозра в тяжкому злочині з міжнародним розшуком і дозволом на затримання призвели до реальних ризиків порушення права на вільне пересування, завдало суттєвої моральної шкоди і вимусили суттєво змінити образ життя, коли ОСОБА_3 дізналася про такі явно незаконні дії на початку лютого 2022 року; слідча ігнорує обставини заподіяння моральної шкоди, викладені в заявах ОСОБА_3 , поданих в 2020 та в 2022, в тому числі щодо отримання сильного психоемоційного стресу (враховуючи вік понад 72 роки), постійного перебування в стані нервової напруги, що негативно впливало на її здоров`я та психічний стан (в матеріалах КП наявна копію медичної довідки про погіршення здоров`я (з перекладом) та ін.).

Окрім того, в оскаржуваній постанові від 05.04.2024 зазначено, що в заяві ОСОБА_3 (проте не наведено в якій самій) не вказано, яка саме матеріальна або моральна шкода спричинена діями працівників поліції, в чому вона полягала та розмір такої шкоди, якими об`єктивним даними доводиться її існування, та взагалі не надано доказів, які б підтвердили заподіяння матеріальної та нематеріальної шкоди це не відповідає дійсності, в усіх заявах про злочин зазначено про заподіяння моральної шкоди злочинами та наведені відповідні обставини.

Безпосередньо із вступної та мотивувальної частини оскаржуваної постанови від 05.04.2024 виходить, що слідчою ОСОБА_5 взагалі не враховуються обставини заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди внаслідок її незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, як підозрюваної.

Наведені ОСОБА_3 обставини заподіяння моральної шкоди мають бути встановлені під час досудового розслідування, щодо них мають бути зібрані докази відповідно до ст. 91-93 КПК України, що є обов`язком органу досудового розслідування, про який безпосередньо зазначалось в ухвалах слідчих суддів від 18.09.2023, 18.07.2023, 15.08.2022, 26.11.2021, 24.09.2021. Мотиви щодо відсутності моральної шкоди, наведені в оскаржуваній постанові про відмову визнати ОСОБА_3 потерпілою суперечать положенням ст.2, 7-9, 55-56, 91-93 КПК України, постанові Верховного Суду від 15.09.2021 у справі № 757/1762/21.

В оскаржуваній постанові від 05.04.2024 всупереч висновку слідчого судді слідча зазначила, що в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.с. 159-162) міститься виклик адвоката та його заява про відмову надавати пояснення з огляду на адвокатську таємницю. Однак, зазначені документи (т. 1 а.с. 160-162) стосуються обставин, що мали місце в грудні 2021 року (тобто два роки тому), зазначена заява була подана адвокатом слідчій 05.12.2021 після отримання 01.12.2021 повістки про виклик ОСОБА_3 на допит на 06.12.2021. Явка ОСОБА_3 , яка проживала в Монако, в такий проміжок часу була об`єктивно неможливою, що й було причиною подачі заяви. В заяві також окремо було зазначено, що ОСОБА_3 має бути викликана за процедурою, передбаченою ч. 7 ст. 135 та ст. 551, ч. 1 ст. 566 КПК України (копія заяви додається). Окрім того, в заяві було зазначено, що дозвіл на розкриття адвокатської таємниці буде отриманий найближчим часом що надалі й сталося.

Проте слідча ОСОБА_3 за процедурою згідно ст. 551 КПК України не викликала ні до введення воєнного стану, ні після та слідча використовує зазначену заяву адвоката від 05.12.2021 для неодноразового закриття кримінального провадження. Проте цим обставинам вже неодноразово надана відповідна оцінка слідчими суддями в ухвалах про скасування постанов про закриття кримінального провадження.

Наразі слідча ОСОБА_5 проігнорувала вказівки слідчих суддів і безпідставно посилається на обставини виклику адвоката, що мали місце понад два роки тому - 05.12.2021, в тому числі до реєстрації кримінального провадження за ч. 2 ст. 372 КК України. Проте цим обставинам вже неодноразово надана відповідна оцінка слідчими суддями (в тому числі ретельна оцінка надана в ухвалі від 16.06.2023 про скасування постанови про закриття кримінального провадження).

Як свідчать матеріали кримінального провадження, слідча ОСОБА_5 з 06 грудня 2021 року не вживала заходів щодо виклику для допиту ОСОБА_3 та її представника.

Також доводи слідчої в оскаржуваній постанові від 05.04.2024 про неможливість допиту ОСОБА_3 , яка мешкає у Князівстві Монако та вичерпання можливостей проведення її допиту спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки відсутні відомості, що слідчим в порядку ст.551 КПК України надавався відповідний запит на отримання міжнародної правової допомоги.

Процесуальні порушення, зазначені в наведених ухвалах слідчих суддів слідчою ОСОБА_5 не усунуті.

Слідчий суддя звертає увагу, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 05.04.2024 зазначено, що копія ухвали слідчого судді від 11.03.2024 про скасування попередньої постанови про відмову визнати ОСОБА_3 від 05.01.2024 отримана 02.04.2024 та слідча негайно, без виконання вказівок слідчого судді, викладених в ухвалі від 11.03.2024, без проведення жодної слідчої дії, в день отримання ухвали, винесла тотожну постанову про відмову у визнанні потерпілою.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого такою, що містить в собі лише формальні ознаки процесуального рішення без відповідної мотивації.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Тому за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 307 КПК України, зазначене процесуальне рішення слідчого підлягає скасуванню, а клопотання представника ОСОБА_3 про визнання її потерпілою має бути повторно розглянуте слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та по ньому має бути прийняте законне і обґрунтоване процесуальне рішення.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 55, 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_5 про відмову про визнанні потерпілим - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (із дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 05.04.2024 року в кримінальному провадженні № 0001376 від 03.09.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч. 1 ст. 383, ч. 2 ст. 372 КК України, про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 21.05.2024

Слідчий суддя: ОСОБА_1