Справа № 567/1970/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 м.Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив :

В провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відомості про яке внесені в ЄРДР за №0000215 від 24.11.2022 року.

У зазначеному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України, строк дії яких продовжено згідно ухвали суду від 12.03.2024 року до 11.05.2024 року включно.

05.04.2024 року обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про скасування обраного йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього визначених ч.5 ст.194 КПК України обов`язків, мотивуючи тим, що він з 01.09.2023 року є студентом 5 курсу НУ «Острозька академія» денного відділення, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю, братом та бабусею. Зазначає, що 23.10.2023 року наказом Міністра оборони України йому присвоєно військове звання «молодший лейтенант запасу» та він по місцю проживання перебуває на обліку в ТЦК. Вказує, що у даному кримінальному провадженні він прибуває на всі судові засідання, користується професійною правовою допомогою, планує розвиватися та жити в Україні, та наведені ним обставини вказують на його прагнення вирішити справу виключно у правовому полі та на відсутність обставин, які б вказували про його намір уникнути відповідальності.

Обґрунтовуючи своє клопотання просить не враховувати обставину, на яку покликається прокурор щодо його неявки 12.09.2023 року на виклик слідчого, оскільки слідчим під час вручення йому повістки про виклик на 12.09.2023 року не було вказано назви процесуальної дії для проведення якої його викликали, крім того на нього не накладалося грошове стягнення в порядку ст.139 КПК України та не застосовувався привід. Також вказує на те, що на даний час потерпіла та свідки сторони обвинувачення були допитані в судовому засіданні, а відтак ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, втратив свою актуальність.

За наведених обставин вважає, що прокурор при продовженні відносно нього запобіжного заходу посилався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, однак наявність зазначених ризиків на даний час нічим не підтверджується та вказані прокурором ризики на даний час є неактуальними.

Враховуючи наведене, просить скасувати обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням визначених ч.5 ст.194 КПК України обов`язків, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що наявність зазначених ризиків на сьогоднішній день нічим не підтверджується та вказані прокурором ризики є неактуальними, оскільки потерпіла та свідки на даний час допитані. Окрім того, зазначив, що він вчасно з`являється за викликом у судові засідання, має міцні соціальні та родинні зв`язки тане має наміру ухилятися від суду.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 вважає, що вказані прокурором ризики на даний час є неактуальними, оскільки потерпіла та всі свідки обвинувачення допитані. Окрім того обвинувачений не порушує обов`язків встановлених судом та з`являється до суду.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Зазначає, що на даний час не відпали ризики, що були встановлені під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, та скасування такого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказує, що відносно обвинуваченого застосовано найбільш м`який запобіжний захід та покладені на нього обов`язки не є надто обтяжливими для обвинуваченого. Той факт, що обвинувачений не порушує покладені на нього ухвалою слідчого судді обов`язки свідчить лише про дієвість та доцільність обраного щодо нього запобіжного заходу. Також зазначила, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження триває, а тому не виключає можливість повторного допиту потерпілої чи свідків сторони обвинувачення.

Потерпіла та її представник - адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Потерпіла підтримала думку прокурора.

Представник потерпілої вважає, що встановлені при обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого ризики не зменшились, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, дослідивши доводи обвинуваченого та його захисника, наведені в обґрунтування скасування запобіжного заходу, заслухавши думку іншиз учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

У зазначеному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді від 10.10.2023 року ОСОБА_6 було обрано, та згідно ухвал суду від 24.11.2023 року, від 23.01.2024 року та від 12.03.2024 року в подальшому було продовжено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього наступні обов`язки : прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та фактично проживає, а саме з АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_4 та свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При обранні та продовженні забіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України було враховано наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд, перевіривши доводи обвинуваченого про відсутність на даний час ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, встановив наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Щодо посилань обвинуваченого про відсутність ризику переховування від суду, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 є студентом 5 курсу НУ «Острозька академія», проживає разом з матір`ю, братом та бабусею за адресою : АДРЕСА_2 , що вказує на існування міцних соціальних зв`язків за місцем проживання.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_6 12.09.2023 року не з`явився до органу досудового розслідування згідно повістки від 05.09.2023 року, хоча був завчасно повідомлений про виклик до слідчого, та зазначена обставина вказує на те, що ОСОБА_6 може ухилитися від суду.

Вказана обставина була предметом дослідження слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, а також в суді апеляційної інстанції при оскарженні прокурором ухвали слідчого судді про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Суд також бере до уваги і тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим за ч.2 ст.286 КК України, за якою можливе призначення покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років.

Тяжкість покарання не визначається як обов`язкова підстава для застосування запобіжного заходу. Разом з тим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Отже, суд дійшов висновку, що аргументи обвинуваченого та захисника не відповідають встановленим обставинам справи. Водночас, суд критично оцінює наведені в судовому засіданні захисником характеризуючі дані щодо ОСОБА_6 , які на його думку, вказують на відсутність ризику встановленого при обранні, продовженні запобіжного заходу, оскільки вони не спростовують існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

За вказаних обставин, на думку суду, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а тому продовження дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо обвинуваченого в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність ризику незаконного впливу з його сторони на потерпілу та свідків, суд зазначає наступне.

Суд враховує, що на даний час потерпілу ОСОБА_4 та свідків у даному кримінальному провадженні : ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 допитано в судовому засіданні.

Разом з тим, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 ст.23, ст.224 КПК України). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду - безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків або потерпілої, у разі задоволення судом такого клопотання. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків лише актуалізується.

На даний час триває судовий розгляд кримінального провадження, дослідження доказів не завершено. Крім того, суд звертає увагу, що обвинувачений та потерпіла, свідки проживають в одному населеному пункті та навчаються в одному навчальному закладі, з ними він може безпосередньо бачитись та має можливість шляхом вмовлянь, залякування, іншим чином чинити тиск та впливати на них з метою зміни показів та надання неправдивих свідчень, що в ході судового розгляду може відіграти суттєве значення у кримінальному провадженні. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами кримінального провадження та отримав доступ до персональних даних потерпілої та свідків (місце їх проживання, навчання, номери телефонів).

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання, судом враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, наведені обставини, на переконання суду, свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Одночасно суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , зокрема, те, що вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України карається позбавленням волі на строк від 3 до 8 років, а також бере до уваги відомості про його особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, та суду не надано доказів, що він може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Статтею 179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ст.179 КПК України запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обирається без визначення граничного строку дії до його скасування (зміни, припинення) у передбачених законом випадках. При обранні запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання на підозрюваного (обвинуваченого) покладається зобов`язання прибувати до суду (слідчого, прокурора) за кожною вимогою. Таке зобов`язання є суттю всіх запобіжних заходів не пов`язаних з позбавленням волі і покладається на підозрюваного (обвинуваченого) на весь строк дії запобіжного заходу не залежно від покладення на нього інших обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 6 ст.9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Частиною першою ст.201 КПК України передбачено право обвинуваченого, до якого застосовано запобіжний захід, його захисника подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Як вбачається зі змісту положень параграфу 1 глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів.

Підстав для скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 в судовому засіданні не встановлено. Доказів зменшення ризиків, які були раніше враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу та в подальшому судом при його продовженні, стороною захисту не надано.

Окрім того, суд враховує, що відносно обвинуваченого обрано найбільш м`який вид запобіжного заходу.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід особисте зобов`язання відповідає завданням кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу, даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Той факт, що обвинувачений не порушував покладені на нього ухвалою слідчого судді певні обов`язки та сумлінно продовжує виконувати загальні обов`язки, що покладаються у кримінальному провадженні на обвинуваченого, сам собою не спростовує і не нівелює ризики, встановленні при застосуванні та продовженні запобіжного заходу. Їх виконання є обов`язковим для особи, щодо якої вони застосовані. Положення КПК України передбачають, що у випадку невиконання покладених на обвинуваченого обов`язків, запобіжний захід може бути змінений на більш суворий. Тому зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу.

В судовому засіданні встановлено, що обставини кримінального провадження з часу обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу не змінились, доказів про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, ні обвинувачений, ні його захисник на підтвердження своєї позиції не надали, а обґрунтування поданого клопотання фактично свідчить про незгоду обвинуваченого з рішенням суду про продовження запобіжного заходу щодо нього.

Аналізуючи у сукупності обставини, передбачені ст.178 КПК України, застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є виправданим та достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зазначений запобіжний захід не є непомірним для нього та не вступає в суперечність з гарантією, передбаченою п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покликана забезпечити явку обвинуваченого у судове засідання.

Враховуючи викладене, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та стадії його розгляду, суд приходить до висновку, що застосований відносно ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не зникли, що виключає можливість скасування обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а відтак в задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 179, 194, 369-372 КПК України,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду оголошено 12.04.2024 року о 09 год. 00 хв.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1