ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

м. Київ

справа № 280/1033/15-к

провадження № 51-6568км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

виправданого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителям АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що обіймаючи посаду начальника кар`єра «Бистріївський» спільного іспансько-українського підприємства «Іскор», допустив порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, а саме: вимог посадової інструкції начальника кар`єра (Розділ 3 пункти 3.5, 3.6), технологічної карти «Виробничих процесів з переміщення, навантаження і транспортування блоків у кар`єрі при використанні тягової лебідки, вантажопідйомного крана і транспортних засобів», (Розділ 1, пункти 2.2., 2.3) типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАОП 0.00-4.12-05) (пункти 6.4., 6.8, 6.10, 7.1), внаслідок чого 25 червня 2015 року об 11:15 на території виробничої дільниці кар`єру, що знаходиться у АДРЕСА_2 , водій і за суміщенням посади колій плит та блоків ОСОБА_6 маючи мінімальні навики в роботі та знання правил безпеки на виробництві, без проведення первинного та повторного інструктажу за суміщеною посадою, виконуючи роботу із підвищеною небезпекою - функцію оператора лебідки ЛПП-10, під час завершення відтягування блока від масиву за допомогою стального канату лебідки, що закупорений металевою притикою, отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя (відкриті переломи кісток лівої гомілки) у наслідок висковзання притики з місця кріплення у камені і ударяння останньої в ногу.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_8 виправдано через не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримати.

Житомирський апеляційний судухвалою від 25 липня 2023 року залишив без змінвиправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 .

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Аргументуючи свою позицію, зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України, оскільки не містить належних мотивів постановленого рішення та спростування тверджень сторони обвинувачення про доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім цього вказує, що апеляційний суд лиш формально переглянув вирок місцевого суду та безпідставно відмовив у повторному дослідженні доказів, які суд першої інстанції дослідив неповно та з порушеннями.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала вимоги касаційної скарги, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні касаційної скарги сторони обвинувачення.

Виправданий ОСОБА_8 просив залишити судове рішення апеляційного суду без зміни як законне, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення як необґрунтовану.

Мотиви Суду

За змістом ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів провадження, усупереч твердженням прокурора ухвала апеляційного суду про залишення без зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 вказаним вимогам закону відповідає.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, в якій порушувалося питання стосовно незаконності виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_8 у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильною оцінкою доказів, наданих стороною обвинувачення, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення та, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу, обґрунтовано залишив виправдувальний вирок місцевого суду без зміни.

Таке рішення суду апеляційної інстанції узгоджується з приписами ст. 373 КПК України, згідно з якими обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінального провадження має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Висновки судів про те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які в сукупності могли би підтвердити доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, є достатньо вмотивованими і ґрунтуються на доказах, які були предметом безпосереднього дослідження відповідно до вимог ст. 94 КПК України та у своїй сукупності отримали належну оцінку.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що будучи начальником кар`єру «Бистриївський» СП «Іскор» порушив правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, а саме: не забезпечив справний стан та безпечну експлуатацію обладнання і своєчасне проходження працівниками навчання та інструктажу, що призвело до наслідків у вигляді отримання ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Під час здійснення кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_8 свою винуватість в інкримінованому йому злочину не визнав і вказав, що потерпілий ОСОБА_6 , проходив стажування для виконання робіт із підвищеною небезпекою, а справність обладнання з яким вони у той день працювали, він перевіряв особисто і все було в порядку.

З метою спростування цих показань прокурор надав такі докази: показання потерпілого ОСОБА_6 , показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , пояснення експерта ОСОБА_17 і спеціаліста ОСОБА_18 , а також письмові докази, зокрема, витяг з кримінального провадження № 0000378 від 01 липня 2015 року, екстрене повідомлення головного лікаря Коростишівської центральної районної лікарні до прокурора Коростишівського району від 26 червня 2015 року, дані акту проведення розслідування нещасного випадку від 25 червня 2015 року, дані висновку експерта № 1061 від 12 серпня 2015 року щодо виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, дані висновку експерта № 680/16-23 від 28 жовтня 2016 року щодо нещасного випадку із ОСОБА_6 , дані акту спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві від 09 липня 2015 року, протокол огляду місця події від 10 липня 2015 року, акт перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) № 08/1.6-47 від 15 липня 2015 року, посадову інструкцію начальника кар`єра СП «Іскор».

Оцінивши наведені фактичні дані у своїй сукупності, суди встановили, що ОСОБА_6 близько двох тижнів перед початком роботи на посаді колія плит проходив відповідне стажування. У день нещасного випадку, який пов`язаний з виробництвом (26 червня 2015 року), майстер ОСОБА_16 провів потерпілому інструктаж, однак ОСОБА_6 не розписався про це в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці кар`єру «Бистріївський», оскільки такий не був заповнений обвинуваченим ОСОБА_8 у зв`язку із зайнятістю на роботі. Притика, яка вискочила і пошкодила ОСОБА_6 ногу, була нова і без деформацій, а інше обладнання проходило технічне обслуговування і перебувало у належному для роботи стані.

При цьому, суди критично оцінили пояснення експерта ОСОБА_17 та дані його висновку № 680/16-23 від 28 жовтня 2016 року щодо нещасного випадку із ОСОБА_6 , в якому зазначено, що вислизання притики і травмування потерпілого сталося зокрема через не проведене стажування, яке проводиться під час професійної підготовки на право виконання робіт з підвищеною небезпекою, та використання несправних засобів виробництва - деформованого закладного штиря (притики).

Такі висновки судів ґрунтуються на тому, що дослідження, проведене експертом із обмеженими вхідними даними, суперечить іншим матеріалам кримінального провадження, зокрема показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,. ОСОБА_15 , які підтвердили факти проходження ОСОБА_6 навчання і стажування перед початком роботи, а також те, що обладнання було технічно справним.

Крім цього, суди звернули увагу на те, що у висновку № 680/16-23 від 28 жовтня 2016 року досліджено фото іншої притики, описаної в протоколі огляду місця події від 10 липня 2015 року і знайденої на металобрухті з наявними деформаціями, а не тієї, яка використовувалася потерпілим ОСОБА_6 у той день коли стався нещасний випадок, а тому твердження експерта про використання на СП «Іскор» несправних засобів виробництва вмотивовано визнано хибними.

Інші докази, що надала сторона обвинувачення, на переконання судів не доводять поза розумним сумнівом, що у діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, а саме: причинний зв`язок між порушенням правил безпеки і заподіяною реальною шкодою здоров`ю потерпілого.

З наведеним погоджується й колегія суддів Верховного Суду.

Щодо недотримання апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України Суд вважає за доцільне вказати таке.

Положеннями вищевказаної норми процесуального закону чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду цей факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Однак, заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, прокурор не вказав як ці вимоги кореспондують приписам ч. 3 ст. 404 КПК України та не зазначив обґрунтованих доводів про порушення, допущені судом першої інстанції під час їх дослідження. За таких обставин відмова апеляційного суду в частині повторного дослідження фактичних обставин цього кримінального провадження є виправданою та відповідає усталеній практиці Верховного Суду, що прослідковується у постановах від 7 жовтня 2021 року (справа № 521/6316/17, провадження, № 51-4669км19), від 23 листопада 2021 року (справа № 752/7624/18, провадження, № 51-10107км18) та від 30 листопада 2021 року (справа № 450/4029/18, провадження, № 51-3776км21).

Таким чином, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги прокурора та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України мотиви на їх спростування.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, вона в повній мірі відповідає вимогам КПК України.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

у х в а л и в:

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_21 ОСОБА_2 ОСОБА_3