САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1622/21
Провадження № 1-кп/726/14/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002409 з обвинувальним актом, прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця Російської Федерації, приватного підприємця, з вищою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В:

17.09.2019 потерпілий ОСОБА_7 , надав приватному підприємцю ОСОБА_4 , який займається ремонтом автомобілів на станції технічного обслуговування (СТО) « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль марки «RENAULT», моделі «KANGOO» сірого кольору, номерний знак « НОМЕР_1 » Литовської реєстрації, VIN код: НОМЕР_2 , який знаходиться у законному володінні ОСОБА_7 . Вказаний автомобіль тривалий час знаходився на зберіганні у приватного підприємця ОСОБА_4 , який потерпілий не забрав з причин неможливості розрахуватися за його ремонт.

В подальшому, в силу виниклих обставин, у ОСОБА_4 виник умисел на протиправне заволодіння вказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, для власних цілей, останній умисно, протиправно, без відома власника та в супереч його волі, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «RENAULT», моделі «KANGOO» сірого кольору, номерний знак « НОМЕР_1 » Литовської реєстрації, VIN код: НОМЕР_2 та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення), а саме: незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди.

Прокурор у судовому засіданні підтримав пред`явлене обвинувачення, просив суд визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням ст. 75 КК України на строк на 3 (три) роки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, не визнав та пояснив, що потерпілий йому пригнав для ремонту транспортний засіб марки «RENAULT», моделі «KANGOO» сірого кольору, номерний знак « НОМЕР_1 », для того щоб він відремонтував мотор вказаного транспортного засобу. Пояснив також, що ремонт мотора машини, є не дешевим, всі кошти, які він вклав у ремонт машини, були його особистими. Транспортний засіб довго стояв на стоянці СТО, приблизно 3 місяці ОСОБА_7 взагалі не виходив на зв`язок, але на СТО періодично з`являлися його представники та слідкували за тим, чи поремонтований автомобіль, і чи він далі стоїть на стоянці СТО, деякі люди навіть приходили і цікавилися ціною вказаного автомобіля, тобто хотіли його купити. Далі, десь в січні місяці він написав ОСОБА_7 СМС-повідомлення, що автомобіль він утилізує, якщо він не розрахується за ремонт авто, але відповіді від ОСОБА_7 він не отримав і в травні місяці прийшли покупці і він продав авто для розбору на деталі, оскільки ніяких документів у нього не було. Також пояснив суду, що господар автомобіля з`явився, лише після того, як авто було продане, про що йому не було відомо. Вказує також, що він пропонував ОСОБА_7 виплатити суму, з вирахуванням суми, яку він витратив на ремонт автомобіля, але власник автомобіля не мав бажання це робити, він хотів лише, що йому віддали його автомобіль. Пояснив суду також, що він не звертався до поліції із заявою про те, що ОСОБА_7 не оплачував 6 місяців йому суму за ремонт автомобіля. Вказує також, що він визнає себе винним у тому, що продав автомобіль, який йому не належить. Також пояснив суду, що він сплатив ОСОБА_7 суму збитків, завдану вчиненим кримінальним правопорушенням, яка зазначена у висновку експерта, приблизно 130 000 грн.

Захисник обвинуваченого, адвокат - ОСОБА_9 також вказував про недостатність доказів. Просив виправдати ОСОБА_4 повністю у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 289 КК України за недоведеністю.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він купив автомобіль марки «RENAULT», моделі «KANGOO» сірого кольору на Литовській реєстрації та зробив його капітальний ремонт, відремонтував ходову частину, електрику в авто, докупив багажне відділення, яке кріпиться на верх авто. Мав намір використовувати авто у власних цілях, оскільки займається будівельними роботами. Через деякий час, після користування автомобілем, виявив, що мотор автомобіля потребує заміни, з приводу чого звернувся до обвинуваченого. ОСОБА_4 після огляду авто, порадив замінити мотор та вказав про те, що у нього є такий у наявності та він може провести ремонт, саме тому залишив автомобіль йому на проведення ремонтних робіт. Невдовзі ОСОБА_4 зателефонував з приводу того, що завершив ремонт та погодили вартість робіт, однак через складне фінансове становище попросив обвинуваченого зачекати з отриманням коштів, а за це, як гарантію оплати вартості ремонту, авто залишається у нього. Також потерпілий повідомив суду, що коли у нього з`явилася вся сума коштів, він прийшов до обвинуваченого на СТО, однак автомобіля там не було та ОСОБА_4 повідомив йому, що через те, що він не розрахувався, останній віддав автомобіль на утилізацію. Саме тому потерпілий викликав працівників поліції, які задокументували подію.

Представник потерпілого ОСОБА_8 просив суд визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, але не застосовувати до покарання ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України не визнав.

Окрім показань потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_4 вина обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, які не спростовані стороною захисту.

Із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що 14.09.2021 за № 0002409 були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 289 КК України (а.м. 1).

У відповідності до ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.07.2021 було задоволено скаргу ОСОБА_7 не бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення та зобов`язано вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України (а.м. 6-7).

На виконання ухвали долучені матеріали перевірки за зверненням ОСОБА_7 , зареєстровані в ІТС ІПНП Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області № 4707 від 10.03.2021 (а.м.8-17).

У відповідності до даних заяви про вчинення кримінального правопорушення 10.03.2021 ОСОБА_7 звертався до поліції та просив внести до ЄРДР відомості про вчинення власником станції технічного обслуговування «Pit Stop», що за адресою: АДРЕСА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та провести відповідне досудове розслідування (а.м. 18).

Також до матеріалів справи долучено Свідоцтво про реєстрацію у відповідності до якого транспортний засіб марки «RENAULT», моделі «KANGOO» сірого кольору, номерний знак « НОМЕР_1 » Литовської реєстрації, VIN код: НОМЕР_2 . Долучено і поліс № НОМЕР_3 на вказаний транспортний засіб (а.м. 23, 33, 24).

Згідно даних висновку експерта № СЕ-19/126-21/7527-АВ від 28.09.2021 середня ринкова вартість нерозмитненого автомобіля марки «RENAULT», моделі «KANGOO», номерний знак « НОМЕР_1 » реєстрація Республіки Литва, VIN код: НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1,5 Dci (85 к.с) 62 kW на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 26.05.2020 могла становити 111 985, 97 грн. (а.м. 37-40).

Наведені вище докази, є належними та допустими, які отриманні у порядку, встановленому чинним законодавством та відповідають вимогам ст.ст. 85, 86 КПК України.

Законодавцем визначено, що в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Виходячи із проведеного аналізу доказів, суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), вони передбачені як джерела доказування у КПК, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством і не дають підстав для сумніву у винуватості останнього.

Так, згідно п.1 примітки до статті 289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

У відповідності до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти, як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Таким чином, об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні відповідних дій, направлених на незаконне заволодіння транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні транспортним засобом), або подавляється (при застосування насильства або погрози його застосування), або фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України, характеризується умислом.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту в суді не заперечував факту продажу автомобіля потерпілого з метою отримання грошових коштів на відшкодування витрат на його ремонт.

Тобто, як встановлено під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 продав автомобіль потерпілого, оскільки той не забирав його після ремонту та не відшкодував понесених витрат на проведені ремонтні роботи та замінені деталі.

Пояснення обвинуваченого з приводу відсутності оплати за ремонт, повідомлення потерпілому про наступну реалізацію (продаж) належного йому транспортного засобу у рахунок відшкодування понесених витрат не виправдовує його незаконних дій, направлених на реалізацію майна за відсутності згоди потерпілого на такий продаж.

При цьому, суд виходить із того, що згоди потерпілого чи надання права ним права на розпорядження вказаним автомобілем, а саме його продажу, надано не було та матеріали кримінального провадження таких даних не містять. Про відсутність згоди на продаж свідчить і сама заява потерпілого про заволодіння його транспортним засобом.

Крім того, потерпілий зауважив про те, що мав намір забрати транспортний засіб та розрахуватися за проведений ремонт, про що неодноразово вказував обвинуваченому, однак не мав необхідної суми коштів, а тому повернувся за авто, лише коли зібрав необхідну суму.

Факт, що у потерпілого у користуванні був зазначений автомобіль свідчать, як досліджені судами матеріали кримінального провадження, зокрема надані потерпілим документи на автомобіль та його показання. Крім того, обвинувачений не заперечує, що саме потерпілий передав йому автомобіль для ремонту та мав за такий розрахуватися.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки останній вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди (у редакції статті на час вчинення кримінального правопорушення).

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує те, що останній свою вину у вчиненому не визнав, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, а також бере до уваги дані про особу винного, який раніше не судимий, займається підприємницькою діяльністю, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд враховує у думку потерпілого, який вказав про те, що обвинувачений не в повній мірі відшкодував завдані збитки, не намагався повернути транспортний засіб.

Обставин, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, виходячи із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення, суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити мінімальне покарання за ч.2 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого вимог ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд не знаходить, зважаючи на відсутність встановлених по справі пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

А тому, враховуючи в сукупності всі обставини справи та особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, займається підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується за місцем проживання, також суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував потерпілому шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: поведінку потерпілого, який своїми діями, щодо несплати коштів спонукав обвинуваченого до вчинення злочину, таким чином суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому при призначенні покарання слід застосувати вимоги ст.ст. 75,76 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 (три) роки та покладенням відповідних обов`язків.

Саме таке покарання із звільненням від його відбування, на думку суду, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами та сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілим у межах кримінального провадження заявлено не було.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати, що складаються із витрат на залучення експерта на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 858 гривень 10 копійок, на підставі ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню із обвинуваченого.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 124, 337, 348, 368, 369-371, 373-374, 376, 392-393, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення вола на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному проваджені, у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Садгірський районний суд м. Чернівці.

Головуючий суддяОСОБА_1