КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/387/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року задоволено частково клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на рухоме майно, а саме: автомобіль «Fiat 500x», 2015 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_6 та набутий останньою 23.04.2021, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001779 від 19.08.2019.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, щооскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні та встановленні судом істотних обставин, без урахування усіх доказів наявних у матеріалах справи, що у свою чергу призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості надати, пояснення та докази на підтвердження законності набуття майна. При цьому прокурором жодним чином не доведено відповідність майна критеріям ст. 98 КПК України.

Слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не зазначено, на підставі яких доказів суд пов`язує майно із обставинами кримінального правопорушення, не наведено взаємозв`язку між арештованим майном та обставинами кримінального правопорушення, не зазначено доказів, які б такий взаємозв`язок підтверджували.

Також апелянт зазначає, що підозри щодо вчинення ОСОБА_6 з моменту внесення відомостей до ЄРДР - 19.08.2019 та станом до сьогодні - 08.11.2023 вручено не було, що свідчить про відсутність в діях останньої ознак кримінальних правопорушень, оскільки причетності до вчинених злочинів остання - немає, а арешт накладений на її майно є безпідставним та необґрунтованим.

З моменту накладення арешту на транспортний засіб пройшло більше чотирьох років, відповідно в органу досудового розслідування було достатньо часу аби провести відносно транспортного засобу усі слідчі та процесуальні дії. Жодного доказового значення у кримінальному провадженні № 0001779 від 19.08.2019 вказаний автомобіль не має, оскільки ОСОБА_6 володіє майном на легальних підставах, а арештований транспортний засіб не має ніякого значення для досудового розслідування. Поряд з цим, органом досудового розслідування не встановлено, що арештований автомобіль здобутий злочинним шляхом.

Арештований автомобіль придбаний ОСОБА_6 за грошові кошти, які отримані законним шляхом, а саме від здійсненої підприємницької діяльності.

Крім того апелянт зазначає, що по спливу більше чотирьох років, актуальність накладення арешту на автомобіль з метою збереження речових доказів - втрачена, а станом на сьогодні існує надмірне безпідставне обтяженням прав ОСОБА_6 на мирне володіння майном. На даний момент, автомобіль часто ламається та потребує дорогого вартісного технічного ремонту у зв`язку з чим виникає необхідність у його відчуженні.

З кожним роком вказаний транспортний засіб втрачав та втрачає свою ринкову вартість, продовження тримання транспортного засобу під арештом призведе до повного знецінення автомобіля.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що про існування арешту на транспортний засіб ОСОБА_6 дізналась у жовтні 2023 року, коли намагалась здійснити продаж свого автомобіля. Після чого, її представник звернувся з адвокатським запитом щодо видачі рішення суду згідно якого були накладені обмеження на транспортний засіб. Із текстом оскаржуваного рішення остання разом із своїм представником ознайомилася 07.11.2023, шляхом отримання поштового направлення, вищезазначеної ухвали суду, що підтверджується витягом з офіційного сайту Укрпошта та поштовим конвертом.

В судове засідання прокурор та представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином. Разом з цим, 26.03.2024 прокурор ОСОБА_9 надіслав заяву про розгляд даної апеляційної скарги за його відсутності. Крім того, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 до своєї апеляційної скарги долучив клопотання про проведення судового розгляду у режимі відеоконференції через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, однак останній не з`явився у судове засідання у режимі відеоконференції, а тому з урахуванням викладеного, а також з урахуванням строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора та представника власника майна.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна ОСОБА_6 та її представника. Разом з цим, у матеріалах справи міститься супровідний лист про направлення копії оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 , проте відсутні підтверджуючі документи про вручення даного листа останній. Крім того, як повідомляє адвокат ОСОБА_7 , із текстом оскаржуваного рішення ОСОБА_6 разом із своїм представником ознайомилася 07.11.2023, шляхом отримання поштового направлення, вищезазначеної ухвали суду. Іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0001779 від 19.08.2019 за ознаками вчинення за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 209 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є повідомлення до Генеральної прокуратури України компетентних органів Французької Республіки за фактами кібератак упродовж листопада 2018 - червня 2019 на понад 1200 об`єктів у різних країнах із використанням «програм-вимагачів»- «LOCKER GOGA».

Зокрема, французька компанія «ALTRAN» в ніч з 23.01.2019 на 24.01.2019 зазнала нападу (кібератаки) у вигляді шкідливого програмного засобу «LOCKER GOGA», тобто дані компанії у складі сотні серверів, робочої станції та поштовий шлюз було заблоковано та в неї вимагали сплатити викуп у вигляді біткойнів в обмін на відповідний шифрувальний ключ для отримання доступу до заблокованих даних. Загалом, компанія ALTRAN заплатила викуп у розмірі 410 біткойнів, щоб отримати дешифрувач та повернути дані компанії.

Крім того, 18.03.2019 приблизно о 23 год. 00 хв. норвежська компанія «HIDRO» зазнала атаки шкідливої програми вимагача «LOCKER GOGA», в результаті чого було зашифровано значну частину комп`ютерної системи компанії (центральні системи ведення виробництва, включно із системою замовлень і постачання товарів, а також допоміжні системи оплати працівникам не працювали), що негативно вплинуло на їх функціонування у кількох країна та завдано істотної шкоди у ряді напрямків у багатьох країнах і компанія була змушена перейти на ручне управління у значних підрозділах виробництва. Це спричинило матеріальний ущерб, що оцінюється приблизно у 650 мільйонів норвезьких крон.

На відміну від загальних атак-вимагачів, які шифрують велику кількість невстановлених персональних комп`ютерів та серверів, за допомогою методів соціальної інженерії, таких як електронна пошта, вказаний випадок - це атака ART (Advanced Persistent Threat), яка націлена на комп`ютерну мережу конкретної жертви та заражає всю систему жертв за допомогою програми-вимагача, шантажує жертву в обмін на розшифровку.

На зараженому персональному комп`ютері, за допомогою віддаленого доступу, група осіб запустили шкідливе програмне забезпечення «LOCKER GOGA», яке проникло в заражену систему та надало можливим отримати інформацію щодо вразливостей заражених серверів для подальшого їх захоплення.

Після внутрішнього розвідки групою осіб вдалося перехопити сервер віддаленого керування робочим столом «AD», захопивши в порядку основні сервери в комп`ютерній мережі, такі як файловий сервер, сервер бази даних та сервер домашньої сторінки та отримати доступ до облікового запису адміністратора та паролю до сервера віддаленого керування.

Використовуючи сервер «AD», ці особи розповсюджували програму-вимагач на всі ПК та комп`ютерні мережі, підключені до сервера «AD» (Active Directory).

У вказаному кримінальному провадженні створено спільну міжнародну слідчу групу, зі складом компетентних органів Франції, Норвегії, Великобританії та України.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні Печерським районним судом м. Києва продовжено до 19.02.2022.

Під час спільного розслідування, проведення процесуальних дій за відомостями отриманими в ході виконання доручення слідчого від Департаменту кіберполіції Національної поліції України та за повідомленнями компетентних органів Франції, Норвегії та інших країн установлено, що до вчинення кримінальних правопорушень серед інших причетна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , має у власності та використовує транспортний засіб, автомобіль: «Fiat 500x», 2015 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , яка використовувала аккаунт на біржі БІНАНС для мікшування незаконно отриманої кріптовалюти, за допомогою власного біткоїн гаманця - НОМЕР_3.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має відношення до вчинення фінансових операцій та інших угод з грошовими коштами та іншим майном, здобутих завідомо злочинним шляхом, а саме ОСОБА_6 , не маючи офіційних доходів, які співрозмірні з його видатками, купує у свою приватну власність транспортні засоби, цінне нерухоме майно, земельні ділянки та інше, таким чином своїми діями, спрямовує на приховання чи маскування незаконного походження коштів або іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння.

Фактичні обставини кримінального провадження свідчать про те, що майно ОСОБА_6 отримала у володіння, в результаті вчинення кримінальних правопорушень, тобто воно набуте кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, могла використовувати його під час вчинення злочину та відповідно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і набуте у власність 03.07.2019, тобто після вчинення кримінальних правопорушень.

Згідно з відомостями з реєстраційної картки транспортного засобу автомобіль «Fiat 500x», 2015 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_6 та набутий останньою 23.04.2021, тобто після вчинення кримінальних правопорушень.

Постановою слідчого від 28.10.2021 вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

29.10.2023 прокурор відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься достатньо фактичних даних, які свідчать про те, що ОСОБА_6 причетна до вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками, спричиненою шкодою у особливо великих розмірах, санкції яких передбачають, зокрема конфіскацію майна. Крім того, з метою збереження речових доказів, необхідно здійснити арешт майна.

29.10.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт на рухоме майно, а саме: автомобіль «Fiat 500x», 2015 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_6 та набутий останньою 23.04.2021, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя як вбачається зi змісту оскаржуваної ухвали виходив з того, що оскільки вказане майно набуте кримінально протиправним шляхом, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на вищевказане майно.

Разом з цим, слідчий суддя зазначив, що клопотання прокурора в частині накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна задоволенню не підлягає, оскільки прокурором у клопотанні не обґрунтовано та не доведено, що наявні достатні підстави вважати, що вказане майно підлягатиме спеціальній конфіскації.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому в судовому засіданні були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів ociб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішені питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі i спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх ociб.

Відповідні дані мають міститися i у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого icнyє сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх ociб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичноїособи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органiв місцевого самоврядування, фізичних i юридичних ociб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримiнального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішені питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у paзi задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльностіособи, або інших наслідків, які суттєво позначаються наінтересах інших осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170- 173 КПК України, наклав арешт на рухоме майно, а саме: автомобіль «Fiat 500x», 2015 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_6 та набутий останньою 23.04.2021, з метою забезпечення збереження речових доказів, з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи, в такий спосіб, з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні на даний час, з урахуванням обставин кримінального провадження № 0001779 від 19.08.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 209 КК України,є всі підстави вважати, що зазначене майно, відповідає ознакам, зазначеним в статті 98 КПК України.

Зокрема постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП майора поліції ОСОБА_11 від 28.10.2023 вищевказане рухоме майно, що належить ОСОБА_6 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, що згідно з частиною третьою статті 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу з метою збереження, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Щодо тверджень апелянта, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто за відсутності власника майна, колегія суддів зазначає. що відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Доводи адвоката ОСОБА_7 , що повідомлення про підозру про щодо вчинення ОСОБА_6 , з моменту внесення відомостей до ЄРДР - 19.08.2019 та станом до сьогодні - 08.11.2023, вручено не було, що свідчить про відсутність в діях останньої ознак кримінальних правопорушень, оскільки причетності до вчинених злочинів остання - немає, а арешт накладений на її майно є безпідставним та необґрунтованим, колегія суддів не приймає до уваги та звертає увагу на наступне.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення подальшого досудового розслідування.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4