ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/939/24 Справа № 199/4358/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9

ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0001844 від 04.12.2019 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 у інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_11 , поданими на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.12.2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Підгородне Дніпропетровської області, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого директором ТОВ «Технопромзв`язок», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м.Підгородне Дніпропетровської області, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого комерційним директором ТОВ «Технопром-зв`язок», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, та призначено кожному окремо покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальні витрати на проведення судових технічних експертиз:

- №19/104-7/7/54 від 05.02.2020 року в розмірі по 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн. 05 коп. з кожного;

- №19/104-7/7/150 від 27.02.2020 року в розмірі по 549 (п`ятсот сорок дев`ять) грн. 53 коп. з кожного.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України,

встановила:

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 10.01.2020 року, в період часу з 14 год. 41 хв. до 16 год. 06 хв., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у кафе «Confetti» в ТРЦ «Вавілон» за адресою: АДРЕСА_4 , діючи спільно групою осіб, реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами у розмірі 52 000 грн., які належать ОСОБА_14 , з яким вони були знайомі протягом тривалого часу у зв`язку з веденням підприємницької діяльності, повідомили останньому про необхідність передачі грошових коштів для третьої особи ОСОБА_15 в розмірі 25 000 грн., а також грошових коштів для третьої особи ОСОБА_16 , за сприяння в підписанні договорів та укладанні в подальшому договорів на проведення ремонтних робіт в підрозділах ГУ ДМС в Дніпропетровській області.

Проте, не маючи на меті передачу грошових коштів третім особам, зловживаючи довірою ОСОБА_14 , 24.01.2020 в період часу з 15 год. 29 хв. до 16 год. 27 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у кафе «Confetti» в ТРЦ «Вавилон» за адресою: АДРЕСА_4 , діючи спільно групою осіб, реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, одержали грошові кошти у розмірі 26 000 грн. під приводом передачі третій особі ОСОБА_17 та 25 000 грн. під приводом передачі третій особі ОСОБА_15 за підписання договорів, видаткових накладних, Акта форми Кб-2В №1 щодо виконання умов договорів на проведення поточного ремонту за рахунок бюджетних коштів у приміщенні ГУ ДМС у Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна, буд. 57, та укладання в подальшому аналогічних договорів на проведення ремонтних робіт в підрозділах ГУ ДМС в Дніпропетровській області. В такий спосіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи групою осіб, шляхом зловживання довірою, незаконно заволоділи чужим майном, а саме: грошовими коштами для себе в розмірі 51 000 грн., які належали ОСОБА_14 .

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковані судом за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду змінити в частин призначеного покарання, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засудженими до покарання за 4. 1 ст. 19С КК України у вигляді штрафу, у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, ще становить 850 гривень. В іншій частині просить вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинувачених, доведеності вини, у той же час зазначає, що за вироком суду встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили злочин передбачений ч. 1 ст. 190 КК України 24.01.2020 року, коли діяла редакція ч. 1 ст. 190 КК України в редакції закону від 15.04.2008 року, санкція якої передбачала покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих доходів громадян, або громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправних робіт строком до двох років, або обмеження волі строком до трьох років. 01.07.2020 року набрав чинності Закон України №2617-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, яким передбачено покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, у вигляді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами строком від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами строком до двох років, або обмеженням волі строком до трьох років.

Таким чином, закон про кримінальну відповідальність у редакції від 22.11.2018 року, що набрав чинності після вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину не поліпшує становище обвинуваченого, а тому згідно ст. 5 КК України не має зворотної дії у часі.

Зазначає, що при призначенні судом покарання допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, суд першої інстанції застосував кримінальний закон, що не має зворотної сили у часі, чим посилив ступінь відповідальності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вчинене ними кримінальне правопорушення та порушив вимоги ст. 5 КК України.

Вважає, що законним і справедливим буде покарання у вигляді штрафу, у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник, вказує, що оскаржуваний вирок суду є необґрунтованим, незаконним та невмотивованим а тому підлягає скасуванню.

У даному випадку в порушення вимог ст. 291 КПК України, при викладенні стороною обвинувачення в обвинувальному акті фактичних обставин, які інкримінуються обвинуваченим, стороні захисту неможливо їх оспорювати окремо щодо кожного з обвинувачених, оскільки в обвинуваченні не зазначено, які конкретні дії об`єктивної сторони шахрайства скоїв ОСОБА_18 , а які ОСОБА_10 , а тому кожному з них не відомо і не зрозуміло в яких конкретно діях кожного з них звинувачують.

Зазначає, що судом не було прийнято до уваги те, що ОСОБА_14 перебував в статусі свідка на момент підписання та затвердження обвинувального акту, а рішення про залучення його в статусі потерпілого було прийнято судом тільки 06.12.2023 року, і він в момент підписання обвинувального акту не перебував в статусі потерпілого, при цьому судом приймаючи рішення про залучення ОСОБА_14 як потерпілого порушив вимоги ст. 55 КПК України, оскільки він заяву щодо його залучення в якості потерпілого не писав.

Вказує, що у судовому засіданні було досліджено заяву ОСОБА_14 від 04.12.2019 року, в якій він зазначив про вимагання у нього неправомірної вигоди посадовими особами міграційної служби ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та адвокатом ОСОБА_15 , тобто він повідомив про злочин не відносно себе а в сфері службової діяльності, а тому її не слід вважати підставою для визнання його потерплим.

Вважає, що судом не правильно кваліфіковано дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки зазначені ознаки злочину не знайшли свого підтвердження, при цьому стороною обвинувачення не доведено, що в діянні останніх є склад даного кримінального правопорушення.

Вказує, що в ході досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_21 спонукали потерпілого до передачі їм грошей, оскільки ініціатива походила від самого потерпілого, і вони отримали гроші саме від його ініціативи, для подальшої передачі ОСОБА_15 , та передачі посадовим особам міграційної служби.

Разом з тим вказує, що судом не прийнято до уваги той факт, що потерпілому не завдано матеріальної шкоди, цивільний позов ним не заявлено, а також те, що на момент передачі грошей в сумі 51 000 грн. за кілька днів до цього, ОСОБА_9 уже віддав ОСОБА_15 зазначену суму грошей замість ОСОБА_22 , і фактично він передаючи ОСОБА_23 гроші, повертав йому борг.

Акцентує увагу на тому, що в даному кримінальному провадження, стороною обвинувачення в останній редакції, обвинувачення сформульовано з метою недопущення виправдувального вироку, оскільки дії обвинувачених неодноразово було перекваліфіковано, а останній раз, кваліфіковано дії за ч. 1 ст. 190 КК України.

Вказує, що у вироку суду не зазначено жодного допустимого доказу, що обвинувачені заволоділи шляхом шахрайства грошовими коштами, які належать ОСОБА_14 .

Зокрема вказує, що не надано належним чином оцінки показам ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , які вказали, що з ОСОБА_9 та ОСОБА_21 вони не знайомі, раніше не зустрічалися та пояснили, що з ОСОБА_14 їх познайомив ОСОБА_24 , при цьому не прийнято до уваги, те що ОСОБА_24 зазначив, що перед новим роком 2019 року саме ОСОБА_9 передав йому частину грошей від ОСОБА_14 у вигляді гонорару за надану правову допомогу як адвокатом, при цьому ОСОБА_10 ніякої участі в зазначених діях не приймав, що підтвердив ОСОБА_14 в судовому засіданні.

Акцентує увагу на тому, що за новим обвинуваченням за ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_15 стороною обвинувачення допитано не було, та не було з`ясовано питання чи передавали йому ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 від ОСОБА_14 51 000 грн., разом з тим сам ОСОБА_14 зазначив, що гроші передавав через ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вирішенні даних питань участі не приймав, і 24.01.2020 року за вказівкою ОСОБА_24 передав 51 000 гр. ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_25 був присутній, та хтось з них повідомив ОСОБА_14 про те, що вони вже віддали свої гроші ОСОБА_15 , а ці заберуть собі.

Вказує, що на питання у чому його обманули ОСОБА_14 не зміг відповісти, при цьому пояснення щодо попередньої передачі грошей ОСОБА_24 на суму 51 000 грн. підтверджено і дослідженими в судовому засіданні протоколом НСРД від 27.03.2020 року, та самим відеозаписом зустрічі, а тому ОСОБА_14 розумів, що повертає борг.

Зазначає, що свідка обвинувачення ОСОБА_15 з питань чи передавав йому ОСОБА_9 51 000 грн. в судовому засіданні стороною обвинувачення не було допитано.

Вказує, що з самого початку згідно свідчень ОСОБА_14 , зокрема заяви 04.12.201 року, було встановлено вимагання неправомірної вигоди посадовими особами міграційної служби та ОСОБА_15 , за даним фактом і було розпочато розслідування, і його подальші дії були спрямовані на надання неправомірної вигоди посадовим особам.

Також зазначає, що у даному випадку дії обвинувачених при наявності доказів слід було кваліфікувати як злочин у сфері службової діяльності.

Одночасно вказує, що свідчення обвинувачених співпадають з свідченнями ОСОБА_15 , потерпілого та протоколом НСРД від 27.03.2020 року, при цьому підтверджуються дослідженим протоколом обшуку у ОСОБА_17 в ході якого були вилучені грошові кошти в сумі 1600 грн., з числа коштів в сумі 26000 грн., які було вручено ОСОБА_14 в ході негласної слідчої дії. Проте вказаним даним не надано оцінку і зроблено неправильні висновки.

Разом з тим вказує, що визнавши у вироку частину доказів, а саме протокол обшуку в 24.01.2020 офісу 3,4 де було вилучено грошові кошти в сумі 44 000 грн., документів і майна, я належать " ОСОБА_26 " і не мають значення для справи, а також грошові кошти в сумі 1600 грн., протокол НСРД від 17.03.2020 року за яким, під час зустрічей обвинуваченого ОСОБА_14 не обговорювалося питання стосовно заволодіння коштами потерпілого, таким чином судом допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Крім того, вказує, що судом у вироку безпідставно прийнято рішення про повернення ОСОБА_14 51 000 грн., оскільки ухвалою слідчого судді від 14.04.2020 року вже було прийнято рішення про повернення вказаних коштів.

Під час апеляційного перегляду:

- захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , заперечуючи проти задоволення апеляційних вимог прокурора та просили про скасування вироку суду першої інстанції за викладеними у апеляційній скарзі доводами і обставинами;

- прокурори ОСОБА_27 та ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_11 , просили змінити вирок суду у частині виду та розміру призначеного обом обвинуваченим покарання і заперечували проти апеляційних вимог сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги представника державного обвинувачення, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із положеннями ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Положеннями ч.1 ст.91 КК визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами чергового судового розгляду зміненого прокурором обсягу обвинувачення щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , місцевий суд прийшов до висновку про наявність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону, із подальшим звільненням, на підставі ст.49,74 КК України, від призначеного покарання, у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було визнано винними за ч.2 ст.28-ч.2 ст.3692 КК України із зазначенням того, що 10 січня 2020 року, у період часу з 14 години 41 хвилини по 16 годину 06 хвилин обидва, перебуваючи у кафе "Confetti" ТРЦ "Вавілон" ( АДРЕСА_4 ), діючи спільно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме - в.о. начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_17 , попросили ОСОБА_14 надати грошові кошти у розмірі 52000 грн для третьої особи - ОСОБА_17 та 25000 грн для іншої особи - ОСОБА_15 та, відповідно, одержали від ОСОБА_14 25000 та 26000 грн для зазначених осіб за підписання договорів, видаткових накладних, актів форми К6-2В№1, які стосувались умов договорів на проведення ОСОБА_14 поточного ремонту за рахунок бюджетних коштів у приміщенні ГУ ДМС у Дніпропетровській області (м.Дніпро, вул.Курінна,57).

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були кваліфіковані як одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, скоєне за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2022 року зазначений вирок суду першої інстанції був скасований із призначенням нового судового розгляду, з огляду на невідповідність висновків суду та наданої правової кваліфікації ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.28-ч.2 ст.3692 КК України фактичним обставинам справи, характеру та змісту дій обвинувачених. Крім того, колегія суддів звертала увагу на необхідність правової оцінки дій обвинувачених у взаємозв`язку із іншими доказами, наявними у матеріалах провадження, у тому числі, із поясненнями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_28 .

Після скасування зазначеного вище вироку суду дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за подіями їх спілкування із потерпілим ОСОБА_14 10.01.2020 року, в період часу з 14 год. 41 хв. до 16 год. 06 хв. у кафе «Confetti» в ТРЦ «Вавілон» за адресою: АДРЕСА_4 , були кваліфіковані прокурором за ч.1 ст.190 КК України як шахрайство.

Особливістю такого злочину як шахрайство є не просто заволодіння чужим майном або правом на таке майно, а заволодіння шляхом зловживання довірою потерпілого. Тобто, в момент, коли майно або право на майно переходило до особи, потерпілий не розумів, що втрачає таке майно або право на майно. Ще однією особливістю такого злочину є те, що потерпілий добровільно передає майно або право на майно.

Колегія суддів вважає, що під час повторного судового розгляду суд першої інстанції суд допустив аналогічну помилку, не перевіривши належним чином правильність і цієї правової кваліфікації дій осіб за ч.1 ст.190 КК України.

Зокрема, і пояснень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , аналогічних за змістом як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження, убачається, що між ними з одного боку та їх давнім знайомим ОСОБА_14 з іншого боку дійсно 10 січня 2020 року відбулась зустріч у кафе «Confetti» в ТРЦ « Вавілон ». Сторони прийшли на зустріч обізнані про її зміст: обговорення питання повернення ОСОБА_14 їм грошей, які той був винен іншим особам за умовами проведеного потерпілим ремонту у службових приміщеннях ГУ ДМС України у м.Дніпрі та попередніми домовленостями про це між потерпілим та ОСОБА_15 і ОСОБА_29 . Зазначені грошові кошти замість ОСОБА_14 сплатили цим особам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із метою збереження власної ділової репутації як осіб, що рекомендували ОСОБА_14 у якості виконувача ремонтів та познайомили його із ОСОБА_15 .

Обізнаність співрозмовників про такі попередні обставини підтверджується зафіксованим у межах проведених НСРД перебігом розмов.

Подальша добровільність передавання коштів ОСОБА_14 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на виконання зазначених умов дійсно мала місце, але, у даному випадку, не складає об`єктивної сторони шахрайства за вищенаведеними обставинами.

Дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у даному випадку були наслідком інших, встановлених органами досудового розслідування (у тому числі, і у межах НСРД) подій щодо проведених ремонтних робіт у службових кабінетах посадових осіб ГУ ДМС України у м.Дніпрі, і участі у них свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 .

Судом першої інстанції наведений у вироку значний обсяг досліджених доказів саме у цій частині, але, цей обсяг доказів не підтверджує як доведеність зміненої прокурором кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.1 ст.190 КК України, так і підстави для зміни процесуального статусу ОСОБА_14 з викривача на потерпілого.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.411 КПК України, із призначенням нового судового розгляду справи.

З огляду на допущену судом невідповідність висновків фактичним обставинам справи, апеляційні доводи прокурора ОСОБА_11 щодо необхідності зміни вироку суду у частині призначеного покарання не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409,412, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково, у задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_11 відмовити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.12.2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.1 ст. 190 КК України - скасувати, із призначенням нового судового розгляду матеріалів кримінального провадження.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4