ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8518/24
провадження № 1-кс/753/1403/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2024 р. .слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

старший слідчий СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб стосовно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 21 березня 2024 року приблизно о 18 год 52 хв ОСОБА_4 перебував на зупинці громадського транспорту «станція метро Славутич», що розташована неподалік перехрестя вул. Центральної та вул. Зарічної у м. Києві, серед інших невстановлених осіб, які також стояли там, очікував приїзду маршрутного таксі.

В цей час повз вказану зупинку громадського транспорту проходив ОСОБА_8 , який у вузькому проході серед людей та розміщених на зупинці торгових кіосків зачепив корпусом тіла ОСОБА_4 , на фоні чого між ними виник обопільний словесний конфлікт та штовханина.

В ході вказаного конфлікту ОСОБА_4 на фоні раптово виниклих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно діставши з карману куртки та тримаючи у правій руці невстановлений досудовим розслідуванням предмет маючий колюче-ріжучі властивості, наніс ним один цілеспрямований удар в область живота ОСОБА_8 , спричинивши останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота: рани на передній черевній стінці зліва від середньої лінії та нижче рівня пупка, в вертикальному напрямку, від якої відходить рановий канал направлений ззовні-досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з ушкодженням тонкої кишки, явищами гемоперитонеуму.

В подальшому, коли в бійку між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 втрутились сторонні особи, які стали свідками подій та розтягнули їх в різні сторони, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , тримаючи у правій руці невстановлений досудовим розслідуванням предмет маючий колюче-ріжучі властивості, наніс ним один цілеспрямований удар в область спини ОСОБА_8 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення поперекової ділянки: рани в поперековій ділянці праворуч на 1,5 см. від середньої лінії в вертикальному напрямку, на рівні другого поперекового хребця, від якого відходить рановий канал, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини.

Після цього протиправні дії ОСОБА_4 були зупинені перехожими та останній з місця події зник.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений спосіб придбав дві оборонних осколкових ручних гранати Ф-1 та корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, які відносяться до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів, що придатні до вибуху, які переніс за місцем свого проживання та реєстрації, тобто, за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , де почав їх зберігати без передбаченого на те законом дозволу, чим умисно, незаконно придбав та розпочав зберігати бойові припаси та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

Так, 25 квітня 2024 року в ході обшуків приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 та квартири за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції було виявлено та в подальшому вилучено дві оборонних осколкових ручних гранати Ф-1 та корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, які відносяться до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів, що придатні до вибуху, які ОСОБА_4 умисно, незаконно придбав та зберігав без відповідного дозволу.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з вищою освітою, тимчасово не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого частиною першою статті 121, частиною першою статті 263 КК України, та існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Так, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого він підозрюється та можливість призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, останній усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинивши дане кримінальне правопорушення в громадському місці, після чого з місця події зник даний ризик має достатні підстави для існування;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Відповідно до встановлених в ході досудового розслідування обставин вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_4 після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 з місця події зник разом із безпосереднім знаряддям злочину, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити знаряддя злочину та одяг на якому могли зберегтись сліди вчинення кримінального правопорушення, тому даний ризик обгрунтований та існуючий. Враховуючи, що достеменно знаряддя злочину на даний час не встановлене, даний ризик має достатні підстави для існування;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб у кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень. Оскільки інкримінований ОСОБА_4 злочин було вчинено із застосуванням насильства, останній може здійснювати на свідків вплив, шляхом залякування, погроз, тощо. Допитані у провадженні свідки є важливими для досудового розслідування та встановлення істини у кримінальному провадженні, а підозрюваному відоме їх місце роботи (проживання), тому ним може бути здійснений тиск на останніх з метою полегшення свого становища та зміни показів на свою користь. На даний час враховуючи відомі органу досудового розслідування обставини вчинення даного кримінального правопорушення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 після повідомлення йому про підозру у вчиненні тяжкого тілесного ушкодження, розуміючи що його дії викриті, може вчинити незаконний вплив у виді погроз фізичної розправи, психологічного маніпулювання, шантажу або грошової винагороди стосовно осіб, які є свідками вчинення ним кримінального правопорушення. Враховуючи те, що підозрюваному відоме місце проживання та соціальні зв`язки свідків, а також те, що на даний час велика частина свідків ще не встановлені та не допитані даний ризик має достатні підстави для існування;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, враховуючи те що ОСОБА_4 в порядку ст. 89 КК України є особою раніше не судимою, однак беручи до уваги те, що останній відбув покарання та відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року був засудженим до позбавлення волі строком на 5 років за вчинення аналогічного насильницького кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, останній на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин проти життя та здоров`я особи. Беручи до уваги даний факт зазначений ризик є обґрунтованим та дає підстави вважати, що останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому більш м`які запобіжні заходи недостатні для запобігання вказаним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі протоколу автоматичного розподілу вказане клопотання передане слідчому судді ОСОБА_1 .

Розгляд клопотання було призначено на 27 квітня 2024 року.

У судове засідання з`явилися прокурор ОСОБА_3 , захисник підозрюваного ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор клопотання про обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 у задоволенні клопотання слідчого просив відмовити, посилаючись на те, що 24 квітня 2024 року слідчими було проведено обшук після якого затримано ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, одночасно стало відомо, що 24 березня 2024 року підозрюваним начебто вчинено напад на потерпілого, якого він ніколи не знав, на місці злочину не перебував. Вважав, що наявний факт укриття злочину, оскільки лише 1 квітня 2024 року було звернення про відкриття кримінального провадження, повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України не обгрунтоване та відео з місця події не якісне. Стосовно ч. 1 ст. 263 КК України зазначив, що ОСОБА_4 був учасником бойових дій та ним було отримано контузію, небезпеки він не становить, впливати на свідків та потерпілого не буде. Просив застосувати домашній арешт за адресою проживання підозрюваного, де він проживає з батьками.

Підозрюваний ОСОБА_4 позицію захисника підтримав, причетність до кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не визнав. Щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України зазначив, що приймав участь в бойових діях, мав декілька ротацій, контузію, провали в пам`яті, вину визнав.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши клопотання та долучені до нього копії матеріалів кримінального провадження № 0001673, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Групою слідчих СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0001673, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 263 КК України.

25 квітня 2024 року ОСОБА_4 о 21 год. 27 хв. (фактичний час затримання о 21 год. 00 хв. 25 квітня 2024) затриманий в порядку ст. 208 КПК України в рамках кримінального провадження № 0001999.

25 квітня 2024 року ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0001673 від 2 квітня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

26 квітня 2024 року ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0001999 від 25 квітня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

26 квітня 2024 року кримінальні провадження № 0001673 та № 0001999 об`єднано в єдине кримінальне провадження за № 0001673 від 2 квітня 2024 року.

З матеріалів кримінального провадження № 0001673 вбачається, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 236 КК України кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами, а саме:

- рапортами, щодо повідомлення лікарів про виявлені тілесні ушкодження;

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_8 від 1 квітня 2024 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 5 квітня 2024 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 квітня 2024 року;

- висновком експерта №042-647-2024 від 17 квітня 2024 року;

- протоколом огляду документів (відеозаписів) від 11 квітня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 8 квітня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 8 квітня 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 9 квітня 2024 року;

- протоколами проведення обшуків від 25 квітня 2024 року;

- актами перевірки та довідками про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 25, 26 квітня 2024 року;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що існує висока ймовірність, що зазначені слідчим обставини мали місце, а ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 236 КК України. Причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення підтверджується достатніми на цьому етапі розслідування доказами.

Слід враховувати, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог частини першої статті 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Злочини, передбачені частиною першою статті 121 та частиною першою статті 236 КК України відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми рокі.

Ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та/або суду підтверджується тим, підозрюваним та захисником не надано жодних документів на підтвердження наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, не підтверджено його офіційне місце роботи та проживання, може бути перепоною для його перебування у територіальній близькості від місця розташування органу досудового розслідування та явки на виклик органу досудового розслідування чи суду. Крім того, такий ризик наявний з огляду на тяжкість покарання у разі доведення вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Оцінюючи можливість впливу на свідків та потерпілого, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини першої, другої статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення існує, оскільки, ОСОБА_4 в порядку ст. 89 КК України є особою раніше не судимою, однак беручи до уваги те, що останній відбув покарання та відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року був засудженим до позбавлення волі строком на 5 років за вчинення аналогічного насильницького кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, останній на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин проти життя та здоров`я особи.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення існує, оскільки ОСОБА_4 після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 з місця події зник разом із безпосереднім знаряддям злочину, слідством достеменно не встановлено знаряддя злочину, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити знаряддя злочину та одяг на якому могли зберегтись сліди вчинення кримінального правопорушення, тому даний ризик обгрунтований та існуючий.

Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом серед усіх запобіжних заходів, передбачених Кодексом. Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі незаконно впливати на потерпілого та свідків; підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті; слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (частина друга).

Крім наявності вказаних ризиків, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Визначивши такі критерії застосування слідчим суддею до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо тримання під вартою, збалансував необхідність у забезпеченні ефективного здійснення кримінального провадження та права особи, щодо якої воно відкрито, на свободу та особисту недоторканність і передбачив тримання такої особи під вартою виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

При цьому, у пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Корнійчук проти України» наголошено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади; обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обґрунтованої підозри.

Обираючи вид запобіжного заходу ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 263 КК України, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 статті 177 КПК України ризиків, оцінює в сукупності наведені у частині першій статті 178 КПК України обставини: вагомість доказів причетності ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання, відсутність відомостей про постійне місце роботи та джерело доходу та вважає, що доводи клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Встановлені обставини вказують на існування суспільної потреби у застосуванні запобіжного заходу, пов`язаного з ізоляцією ОСОБА_4 , від суспільства, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам.

Однак прокурором не наведено обгрунтованих мотивів, які б вказували на відсутність підстав для визначення підозрюваному застави.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вид кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 . враховуючи, те, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за чатиною першою статті 121 КК України, суд вбачає підстави для визначення розміру застави у найбільшому розмірі передбаченого для тяжких злочинів, і вирішив, що достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків буде застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Оскільки ступінь існуючих ризиків є досить високим, суд визнає виправданим покладення на підозрюваного у разі звільнення його з-під варти внаслідок внесення застави низки обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування і суду та виконувати такі обов`язки; не відлучатися з населеного пункту за місцем реєстрації без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України

Керуючись статтями 181, 193, 194, 196 206 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 21 год 25 квітня 2024 року.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

У разі внесення застави на спеціальний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та надання слідчому документа, що це підтверджує, ОСОБА_4 , підлягає звільненню з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави ОСОБА_4 , зобов`язаний прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування і суду та виконувати такі обов`язки: не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків, покладених судом, застава звертається в дохід держави, а до підозрюваного (обвинуваченого) може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Дія ухвали закінчується 23 червня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1