Справа № 461/3545/24
Провадження № 1-кс/461/2964/24
УХВАЛА

16.05.2024 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000095 від 05.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1,3 ст. 362 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 , будучи згідно наказу тимчасово виконуючого обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 №223 від 03.10.2023 призначеним на посаду оператора відділення військового обліку та бронювання сержантів та солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язаним вносити відомості до електронних форм облікових карток військовозобов`язаних (призовників) відповідно до керівних документів, які регламентують його діяльність у сфері ведення військового обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних військовозобов`язаних (призовників) існуючим обліком; вносити зміни до персональних та службових даних військовозобов`язаних (призовників) на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій; переглядати статистичні відомості реєстру військового комісаріату; знищувати повторні записи з реєстру. Окрім цього згідно із ч. 1 ст. 10 ЗУ «про Єдиний державний реєстр призовників» зобов`язаний забезпечувати захист цілісності бази даних Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, незаконного копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних, відповідно до цього Закону, законів України "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах", "Про захист персональних даних" та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, використовуючи своє службове становище, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння,, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без належних на те законних підстав, маючи безперешкодний доступ до ПЕОМ №2ММК4К3, розташованого у приміщенні №27 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді отриманого персонального ключа електронного цифрового ключа до ЄДРВ АІТС «Оберіг», використовуючи власний ідентифікатор доступу, вчинив несанкціоновані зміни інформації, яка обробляється в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних «Оберіг», шляхом несанкціонованого внесення відомостей, а саме створення дублікатів облікових карта громадян ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 № НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 №*1*, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 №*2*, а також внесення змін у облікову карту громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , шляхом зміни персональних даних громадянина.

10.05.2024 в період часу з 07:06 по 08:55 год. за адресою АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук у громадянина ОСОБА_11 в ході якого виявлено та вилучено: посвідчення про приписку до призовної дільниці ОСОБА_9 від 15.05.2005 р.н.; консультаційний висновок отораларинголога пацієнта ОСОБА_9 за 18.12.2023, 21.12.2023, 01.02.2024, 05.02.2024 на 4 арк.; консультаційний висновок сімейного лікаря пацієнта ОСОБА_9 за 28.11.2023, 05.12,2023, 11.12.2023, 16.12.2023, 31.01.2024 на 5 арк.; мобільний телефон ОСОБА_9 марки «Samsung Galaxy S22» із встановленою сім картою мобільного опертора НОМЕР_3 , ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 .

10.05.2024 вказані речі та документи постановою слідчого від 10.05.2024 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що зважаючи на те, що вилучені в ході обшуку речі та документи містять відомості про обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а тому, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, виникла необхідність у накладені арешту на дане майно з метою збереження речових доказів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розглядати клопотання без його участі.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату і час розгляду клопотання належним чином.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження

Клопотання узгоджено з вимогами ст. 171 КПК України і доводи слідчого, якими він обґрунтовує клопотання, підтверджені доданими до клопотання копіями документів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні зазначено підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Стороною обвинувачення дотримано вимог ч.5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання слідчого про арешт майна було подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані. як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 4 ст. 170 КПК України, заборона використання майна, а також заборона розпорядження таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000095 від 05.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1,3 ст. 362 КК України триває, та в подальшому може виникнути необхідність в додатковому дослідженні вказаних в клопотанні речових доказів для встановлення відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку що вилучені в ході обшуку речі та документи відповідають критеріям ст. 98, ч.2 ст. 170 КПК України, а також можуть мати суттєве значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні для швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних до відповідальності. у зв`язку з чим, з метою їх збереження, слідчий суддя вважає за необхідне накласти на них арешт.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під. час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження вилученими в ході обшуку речима та документами, з метою запобігання їх зникнення, знищення, пошкодження чи зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 10.05.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-консультаційний висновок отораларинголога пацієнта ОСОБА_9 за 18.12.2023, 21.12.2023, 01.02.2024, 05.02.2024 на 4 арк.;

-консультаційний висновок сімейного лікаря пацієнта ОСОБА_9 за 28.11.2023, 05.12,2023, 11.12.2023, 16.12.2023, 31.01.2024 на 5 арк.;

-мобільний телефон ОСОБА_9 марки «Samsung Galaxy S22» із встановленою сім картою мобільного опертора НОМЕР_3 , ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1