Провадження №11-кп/801/495/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000347 від 07.09.2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорнобаївка, Білозірського району Херсонської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , заміжньої, на утриманні малолітня дитина, непрацюючої, раніше не судимої

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_9

обвинуваченої: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено на 60 діб, починаючи з 14.03.2024 до 12.05.2024 включно.

Строк дії ухвали суду, 60 діб, тобто до 12.05.2024 включно.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024 р. відносно обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_7 будь-який інший запобіжний захід, який не пов"язаний з реальним позбавленням з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що суд неповно розглянув можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та проігнорував, що прокурором недоведена неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_7 , жодного доказу на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України прокурор не наводить та не підтверджує.

Одночасно при винесенні оскаржуваного рішення суд не в повній мірі врахував фактичні обставини передбачені положеннями ст. 178 КПК України.

Про відсутність ризиків свідчить те, що ОСОБА_7 за власною ініціативою припинила будь-яке спілкування з колишніми односельчанами, знайомими, безглуздим є ризик продовження вчинення кримінального правопорушення чи можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, які спростовуються переживаннями ОСОБА_7 за долю її родини.

Запобіжний захід у вигляді, цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу стеження, з покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Крім того, судом не взято до уваги той факт, і відповідно не враховано внутрішнього переконання та відношення ОСОБА_7 до події свідком, яких вона безпосередньо була під час тимчасової окупації с.Чорнобаївка, та той факт, що вона засуджує поведінку та вибір її батька ОСОБА_10 , який обійняв посаду голови Чорнобаївської вца, бажає та готова надати правоохоронним органам покази щодо протиправної діяльності його та його поплічників.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив відмовити, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024 року залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили задоволити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала думку свого захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є - запобіжні заходи.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ст.199 ч.3 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: зокрема виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001193 від 08.08.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України знаходиться на розгляді у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, а тому з огляду на вимоги п. 5 ч. 1, ч. 6 ст. 176 КПК колегія суддів вважає, що судом вказані вище положення кримінального процесуального закону застосовані правильно і обґрунтовано, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому в ухвалі суду наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Суд апеляційної звертає увагу, що хоча захисник викладає доводи щодо недоведеності продовження існування ризиків, однак вказує про застосування запобіжного заходу не пов`язаного з реальним позбавленням волі, що свідчить про те, що захисник фактично погоджується з існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану та у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, обставини кримінального правопорушення, та те, що у кримінальному провадженні ще не досліджено всі письмові докази, не допитано жодного свідка згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, та дійшов вірного висновку, що прокурором у судовому засіданні доведено, що ризики, передбачені п.1.3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, тривають та ОСОБА_7 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, чинити тиск на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності ризиків, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

На думку суду апеляційної інстанції, оскільки інкримінований обвинуваченій злочин спрямований проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 аналогічного кримінального правопорушення чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, доводи захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці обвинуваченої, у випадку застосування щодо неї запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Посилання захисника на дані, що ОСОБА_7 засуджує поведінку та вибір її батька ОСОБА_10 , який займає посаду голови Чорнобаївської вца, бажає та готова надати правоохоронним органам покази щодо протиправної діяльності його та його поплічників не є підставою для скасування ухвали суду.

Натомість з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 не надавала показань щодо обставин вчинення нею інкримінованих діянь чи її батька ОСОБА_10 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зазначені обставини не зменшують продовження існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінального правопорушення у якому ОСОБА_7 обвинувачується, та не стали для неї стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування від правосуддя.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Таким чином, зазначені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Отже, правових підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд не вбачає і вважає, що рішення суду про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлене з дотриманням вимог закону, з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 немає, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4