Провадження № 1-кс/643/432/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005611 від 19.09.2017, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

В провадженні Московського районного суду м. Харкова (головуюча суддя ОСОБА_5 ) перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (справа № 643/14160/17).

Обвинуваченим ОСОБА_4 подана заява про відвід судді ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні. Заяву розподілено в провадження судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви про відвід зазначено, що суддею ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів попри те, що обвинувачений перебуває на тимчасово окупованій території України та проведення відеоконференції є єдиним можливим способом забезпечити його участь в розгляді справи. Враховуючи наведене, дії судді ОСОБА_5 порушують права обвинуваченого, у тому числі право на доступ до правосуддя, та свідчать про упередженість та небезсторонність вказаної судді.

ОСОБА_4 у судовому засіданні 10.05.2024 заяву про відвід судді ОСОБА_5 та викладені в ній доводи підтримав у повному обсязі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 підтримала заявлений відвід. Зазначила, що обвинувачений постійно був на зв`язку, але йому не надавали можливість приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, незважаючи на подання відповідних клопотань. Іншої можливості приймати участь у розгляді справи у обвинуваченого не має.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти вирішення заявленого відводу за відсутності інших учасників судового провадження.

Ураховуючи, що вирішення заявленого відводу не впливає на права та обов`язки інших учасників судового провадження та останні не позбавлені права самостійно заявити відвід у разі, якщо дійдуть висновку про наявність для цього відповідних підстав, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для вирішення заявленого відводу за відсутності інших учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 7 вказаного вище Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перелік підстав, за наявності яких суддя підлягає відводу, визначений ст. 75, 76 КПК України.

Відповідно до ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, відображеної, зокрема, в рішеннях у справі "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії", "Пуллар проти Сполученого Королівства", "Білуха проти України", наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 по справі № 277/599/15-к, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»). У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

З доводів заяви ОСОБА_8 вбачається, що він фактично посилається на інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_5 (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України).

Судом не встановлено обставин, з якими законодавство України пов`язує необхідність відводу головуючої судді ОСОБА_5 .

Оцінюючи доводи сторони захисту відносно того, що суддя ОСОБА_5 відмовила у задоволенні клопотань обвинуваченого про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів ОСОБА_8 , суд враховує таке.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, в тому числі в постанові від 12.07.2018 у справі № 745/398/16-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Таким чином, суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 , приймаючи у справі певні процесуальні рішення, зокрема про відмову в задоволенні клопотань ОСОБА_8 , реалізовувала процесуальні права, якими вона наділена згідно з чинним законодавством України, та діяла в межах дискреційних повноважень, обираючи між відповідними альтернативними процесуальними рішеннями.

Даних, які б свідчили, що відповідні процесуальні рішення приймались суддею ОСОБА_5 саме тому, що остання відчуває упереджене ставлення до тих чи інших учасників кримінального провадження, зокрема до ОСОБА_8 , судом не отримано. Так, всі доводи обвинуваченого та захисника, викладені в заяві та висловлені в судовому засіданні, фактично зводяться до незгоди вказаних осіб із процесуальними рішеннями судді ОСОБА_5 щодо відмови в задоволенні їх клопотань.

Не заперечуючи безумовне право обвинуваченого та захисника на обстоювання їх правової позиції, яке гарантовано ст. 22 КПК України, суд вважає, що незгода сторони захисту із прийнятими суддею ОСОБА_5 процесуальним рішенням не свідчить про упередженість останньої, а відтак не може бути підставою для відводу вказаної судді.

Крім того, суд першої інстанції, розглядаючи заяву про відвід, позбавлений можливості надавати оцінку законності рішень іншого судді цього ж суду під час здійснення останнім судочинства. Вказані питання, згідно чинного законодавства України, зокрема глави 31 КПК України, належать до виключної компетенції суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та діючи в межах повноважень, визначених законом, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав надавати по суті оцінку доводам сторони захисту відносно того, що головуюча суддя ОСОБА_5 безпідставно відмовила в задоволенні їх клопотань.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення відводу та відмовляє в заяві обвинуваченого.

Керуючись ст. 75, 76, 81, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005611 від 19.09.2017, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 15.05.2024 року о 16-00 год.

Суддя ОСОБА_1