490/9276/21 18.03.2024
н/п 1-кп/490/152/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/9276/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 16.07.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, неодружений, офіційно не працює, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді старшого навідника розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

12.01.2023 року Голосіївським районним судом м.Києва за ч.4 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

30.10.2019 року ОСОБА_3 укладено з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_2 , контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу, строком на три роки.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.10.2019 року №230, солдата ОСОБА_3 , який прибув для проходження підготовки за кваліфікованими військово-обліковими спеціальностями, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.10.2019 року №88-РС, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.02.2020 року №9-РС, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду навідника розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС-101803Д.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.02.2020 року №32, солдата ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , знято з усіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби до нового місця служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.02.2020 року №36, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_1 з 12.02.2020 року, поставлено на всі види забезпечення, визнано таким, що справи та посаду прийняв, шпк "старший солдат".

Згідно положень п.1 та п.2 ч.1 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 30.10.2019 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України", особливий період це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу не з`явлення вчасно на службу, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.24 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, всупереч зазначених вимог, солдат ОСОБА_3 21.05.2021 року о 08 годині 00 хвилин, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді старшого навідника розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог вищевказаного законодавства, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 до 11 години 00 хвилин 24.11.2021 року.

24.11.2021 року об 11 годині 00 хвилин, солдат ОСОБА_3 сам добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, та повідомив про себе як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, за вищевикладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 . У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше судимий, має невідбуте покарання за попереднім вироком, неодружений, офіційно не працює, за даними КНП "Миколаївського обласного центру психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, за даними КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра з 2002 року з приводу затримки психологічного розвитку, з 2007 року за медичною допомогою не звертався, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався, за місцем проходження служби характеризувався позитивно, а також обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини та їх наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, що буде відповідати його особі та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

Вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 12.01.2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 /вісім/ років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. Вирок набрав законної сили 03.07.2023 року.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 остаточне покарання з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, та до призначеного покарання за ч.4 ст.407 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 12.01.2023 року.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого по даному кримінальному провадженню не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 12.01.2023 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 /вісім/ років 3 /три/ місяці з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати у відповідності до вироку Голосіївського районного суду м.Києва від 12.01.2023 року з 12 січня 2023 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст.72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, починаючи з 08 листопада 2022 року (день обрання слідчим суддею запобіжного заходу) по 11 січня 2023 року включно.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1