Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3750/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №296/3750/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 25.04.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшої слідчої СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02 червня 2024 року включно. Визначено підозрюваному ОСОБА_8 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 такі процесуальні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора, що здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні, за першою вимогою; - повідомляти слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утримуватися від спілкування зі іншими підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілими ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_20 та іншими свідками, коло яких має право визначити та повідомити підозрюваному слідчий, прокурор у кримінальному провадженні; - здати на зберігання до СУ ГУНГІ в Житомирській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. При цьому, вважає, що підозра висунута його підзахисному є необґрунтованою і не підтверджена належними та допустимими доказами, отриманими в порядку та спосіб передбачений КПК України. Звертає увагу, що з 02 січня 2024 року по 05 січня 2024 року підозрюваний ОСОБА_8 не порушив жодного разу обов`язків визначених КПК України, а також за відсутності будь-якого запобіжного заходу продовжив дотримуватись своїх обов`язків передбачених ст.42 КПК України, за цей тривалий період часу він не вчинив жодного кримінального, чи адміністративного правопорушення, місце свого проживання підозрюваний не змінював, з підозрюваними та свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні не спілкується, що свідчить відсутність вказаних відомостей у клопотанні. Наголошує, що відповідно до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, то в ньому зазначено, що на даний час наявні ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ст. 177 КПК України, які полягають у тому що ОСОБА_8 : може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення але реальних доказів на підтвердження таких ризиків слідчий, прокурор не наводить, а саме головне не надає. Звертає увагу і на те, що 02.01.2024 - під час проведення обушку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , останній був відсутній за вказаною адресою, проте на першу вимогу слідчого відразу прибув до місця свого проживання, де проводився обшук, 04.01.2024 - самостійно прибув до слідчого для отримання клопотання про застування запобіжного заходу до останнього, про що свідчить розписка від 04.01.2024, яка наявна в матеріалах судової справи, 05.01.2024 - підозрюваний ОСОБА_8 за першим викликом прибув до слідчого судді на розгляд клопотання про застосування до нього запобіжного заходу, доказом цього є ухвала слідчого судді від 05.01.2024. Зазначає, що з моменту повідомлення про підозру у кримінальному провадженні від 02 січня 2024 року ОСОБА_8 і по даний час він жодного разу не переховувався від слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, завжди вчасно прибував, прибуває і буде прибувати в орган досудового розслідування, суд, до слідчого судді за першим викликом, постійно мешкає за однією адресою. Доказів того, що підозрюваний ОСОБА_8 має намір перераховуватися слідчий, прокурор не надав. Наголошує, що ризик - вчинити інше кримінальне правопорушення, є недоведеним, оскільки ОСОБА_8 - раніше не судимий, жодних доказів того, що підозрюваний може вчинити інші злочини слідчий під час судового розгляду не надано, що свідчить про те, що ризик не підтверджений реальними доказами, і є припущенням зі сторони слідчого. Є недоведеними і інші ризики, передбачені п.п.2, 3 ч. 1 ст. 1 77 КПК України, оскільки, з моменту повідомлення про підозру від 02 січня 2024 року і на момент розгляду вказаного клопотання ОСОБА_8 жодного разу за такий тривалий час не впливав на жодну особу в даному провадженню незалежно від процесуального статусу, не умовляв їх змінити покази, чи вчинити інші дії, не погрожував. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 добровільно надав слідчому біологічні зразки, добровільно надав транспортний засіб, який інколи використовував, але який не є його власністю. За місцем проживання ОСОБА_8 в ході проведення обшуку не було вилучено жодних грошових коштів, або бензопили чи будь-якого що має значення для кримінального провадження. При цьому, останній навпаки сприяв органу досудового розслідування у даному провадженні для встановлення істини по справі та доведення його не причетності до вчинення злочину, який йому інкриміновано. Наголошує, підозрюваний є не судимим, обвинувальних вироків суду, які набрали законної сили щодо нього не має, є офіційно працевлаштованою особою та є працівником Товариства з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод», а також є військовослужбоцем - Військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу позбавить реальної можливості його нормального життя, можливості працювати, отримувати дохід, та утримати себе, та свою матір. Звертає увагу і на те, що підорюваний за місцем проживання на характеризується виключно позитивно, має вищу освіту, офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем та безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та не перебував. Крім того, ОСОБА_8 має на утриманні свою матір ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з ним, яка є інвалідом 2-ї групи, часто хворіє, через свій поважний вік, та постійно перебуває під контролем та опікою сина ОСОБА_8 , вона також є потерпілою особою від ЧАЕС 1-ї категорії.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження №296/3750/24, у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000094 від 11.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням установлено, що упродовж жовтня 2023 року - січня 2024 року ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_22 , діючи за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, шляхом зловживання довірою, заволоділи майном ОСОБА_18 , а саме обладнанням, встановленим у приміщенні СТО за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю не менше 331524,38 гривень, що є значною шкодою.

Також, упродовж липня 2023 року - січня 2024 року ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, в умовах воєнного стану, вимагали у ОСОБА_19 грошові кошти у сумі 5000 доларів США (182843 гривень) під приводом вигаданого боргу, застосовуючи при цьому погрози насильства над потерпілим та насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи.

02.01.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

05.01.2024 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_8 обрано запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 04.03.20

29.02.2024 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 28.04.2024.

27.02.2024 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000094 від 11.03.2021 до п`яти місяців, тобто до 02.06.2024.

22.04.2024 старша слідча СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернулась до відповідного слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Так, обґрунтованість підозри повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом аудіоконтролю особи № 6486т/55/105-2023 від 06.12.2023 відносно ОСОБА_11 ; протоколом аудіоконтролю особи №6487т/55/105-2023 від 06.12.2023 відносно ОСОБА_13 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_19 від 16.11.2023; протоколом проведення спеціального слідчого експерименту від 16.11.2023; висновком судового експерта № 1508 від 31.08.2023; висновком судового експерта № 2183 від 29.12.2023; протоколом аудіо-відеоконтролю особи № 5149/55/105-2023 від 15.09.2023, відносно ОСОБА_11 ; протоколом аудіо-, відеоконтролю особи № 5981/55/105-2023 від 06.11.2023, відносно ОСОБА_11 ; протоколом аудіо-, відеоконтролю особи № 6488/55/105-2023 від 06.12.2023, відносно ОСОБА_16 ; протоколом про результата контролю за вчиненням злочину № 5373/24 від 18.12.2023, відповідно до якого 18.10.2023 ОСОБА_19 , в ході зустрічі передав ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 частину грошових коштів в сумі 80 000 грн.; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_19 від 26.12.2023; протоколом ОТЗ № 4773т від 23.08.2023 відносно ОСОБА_11 ; протоколом аудіо-, відеоконтролю особи № 6493/55/105-2023 від 06.12.2023, відносно ОСОБА_11 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_18 від 06.11.2023; протоколом аудіоконтролю особи № 6494/55/1052-2023 від 06.12.2023 відносно ОСОБА_15 ; протоколом ОТЗ № 4515/55-105-2023 від 07.08.2023, відносно ОСОБА_23 ; протоколом аудіоконтролю особи № 6767/55/1052-2023 від 18.12.2023 відносно ОСОБА_15 ; протоколом допиту ОСОБА_20 від 28.12.2023; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника підозрюваного, що стороною обвинувачення не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України.

Наведені захисником (формальні) відомості в апеляційній скарзі, так і доводи останнього в судовому засіданні апеляційного суду не спростовують даних, що ОСОБА_8 може бути причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Переконливих доказів на спростування цього стороною захисту не надано.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В свою чергу, розглядаючи клопотання слідчого та продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, та переконався в тому, що ризики, заявлені при попередньому рішенні суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Зокрема, обґрунтовано виходив з того, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, приховувати або спотворити речі та документи, речові докази, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином обґрунтувавши зазначені ризики.

Разом з тим, слідчим суддею обґрунтовано зазначено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, та наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а також наявність об`єктивної неможливості завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_8 під вартою, з огляду на потребу у виконання ряду слідчих дій.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , докази, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, та які були досліджені під час судового розгляду в межах перевірки обґрунтованості підозри, є підстави вважати, що підозрюваний під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Крім того, слід врахувати і те, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.189 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду.

В свою чергу, в даному випадку, є висока вірогідність того, що підозрюваний може незаконно впливати на відповідних учасників провадження - свідків, як і на інших осіб, причетних до правопорушення. Зазначене опосередковано свідчить про можливість незаконно впливу на свідків і підозрюваних, зокрема на зміст та обсяг їх показань та процесуальну поведінку; при цьому, такий вплив може здійснюватися безпосередньо чи опосередковано, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. При цьому, як слушно зазначає слідчий суддя, що підтверджено і в суді апеляційної інстанції, підозрюваний, в разі застосування альтернативного запобіжного заходу, може вчиняти спроби спілкуватися зі співучасниками, у тому числі, дистанційно, використовуючи досягнення науки і техніки у сфері інформаційних та телекомунікаційних технологій та попереджати останніх про докази, які перебувають у розпорядженні органів слідства, про необхідність знищити та приховати інші докази, про існування яких стороні обвинувачення наразі не відомо, як і орієнтувати інших співучасників про необхідність переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності та ускладнити процес доказування вчинення кримінального правопорушення з кваліфікуючою ознакою за попередньою змовою групою осіб.

На переконання апеляційного суду наявний також ризик знищення, переховування, спотворення речових доказів, оскільки до вчинення кримінального правопорушення причетні інші особи відповідно до матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій та показань свідків, долучених до кримінального провадження, при тому, є вірогідність, що повне коло осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень ще не встановлено та, як наслідок, усі речові докази, органом досудового розслідування наразі не виявлено та не вилучено.

Також, за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, є об`єктивні підстави на підтвердження ризику вчинення підозрюваним іншого правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що висновки слідчого судді про існування вище зазначених процесуальних ризиків, є вірними та обґрунтованими. Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність цих вище зазначених ризиків є непереконливими.

Не залишено поза увагою слідчого судді і дані характеризуючі особу підозрюваного, зокрема, те, що останній раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, не має сім`ї та утриманців, відповідно вік та стан здоров`я останнього, стадію досудового розслідування.

Разом з цим, навіть з урахуванням вище зазначених фактів, апеляційний суд, в даному випадку, погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, й цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів контролю, як то просить адвокат, запобігти вищевказаним процесуальним ризикам у даному випадку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, враховуючи зазначені обставини, а також те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного місця проживання, стійких соціальних зв`язків (догляд за матір`ю ОСОБА_21 , хоча це не підтверджено відповідними доказами), працевлаштований (не підтверджено), має позитивні характеристики, є військовослужбовцем, не перебуває на спецобліках, в основному в попередньому дотримувався належної процесуальної поведінки, як і факт безпосередньої участі останнього у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та об`єктивно не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

На переконання апеляційного суду, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та встановлених ст.177 КПК України ризиків, які продовжують існувати, неведені стороною захисту підстави є недостатніми для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі і домашнього арешту, як то вважає захисник.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 25.04.2024, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 02 червня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 242 240 грн., - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: