Провадження 1-кп/557/9/2024
Справа 557/1242/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

номер кримінального провадження 0000155 від 29 серпня 2022 року,

про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше несудимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 за обвинувальним актом обвинувачується в тому, що 28 серпня 2022 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном та прагнучи обернути його на свою користь, діючи умисно, з корисливих мотивів, а також діючи в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX та Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ), перебуваючи на подвір`ї Бабинського ліцею Бабинської сільської ради Рівненської області, що на вул. Незалежності, 5 в с. Бабин Рівненського району Рівненської області, наніс для ОСОБА_8 декілька ударів по тілу, заподіявши для нього тілесні ушкодження у вигляді садна на верхній повіці лівого ока, по передній поверхні шиї в середній третині та в нижній третині від центру з поширенням на бічну поверхню зліва, в проекції правого ока, в проекції правого ліктьового виступу по задній поверхні два садна на фоні синця; забою м`яких тканин бічної поверхні носа зліва з набряком слизової оболонки носової перетинки з наявністю синця на фоні; двох крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи по центру та дещо зліва з поодинокими розтріскуваннями слизової оболонки в останньому; по одному розтріскуванню слизової оболонки нижньої губи по центру та облямівці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №598 від 14 вересня 2022 року, як окремо так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на землю, таким чином застосувавши до останнього насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , в момент, коли ОСОБА_8 лежав на землі, підійшов до нього та витягнув з правої кишені його шортів, належний для потерпілого мобільний телефон марки Vivo Y33s, 8GB RAM, 128 GB ROM, вартістю 6982,33 грн, чим спричинив для потерпілого майнової шкоди на вказану суму.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що в кінці серпня 2022 року, ввечері, сидів разом з друзями на території школи в с. Бабин, куди підійшов ОСОБА_8 , з яким обвинувачений знайомий та перебував у дружніх стосунках. Останній нецензурно висловлювався, у зв`язку з чим ОСОБА_5 йому було зроблено зауваження. В ході словесної перепалки, яка між ними зав`язалася, вони штовхалися та обвинувачений штовхнув в груди ОСОБА_8 , який впав, чи бив потерпілого не пам`ятає. Як ствердив обвинувачений, при цьому у потерпілого з кармана випав телефон та засвітився, який він, щоб покарати останнього за нецензурну лайку у присутності дівчат, викинув у шкільний сад, умислу на заволодіння телефоном потерпілого не мав, телефон у подальшому знайшов вчитель зі школи. Також обвинувачений, відповідаючи на питання прокурора, повідомив, що потерпілий мав перед ним боргові зобов`язання, однак в той вечір з питанням повернення боргу до потерпілого обвинувачений не звертався. Обвинувачений потерпілому придбав новий телефон та відшкодував йому 2000 грн матеріальної шкоди, між ними на даний час дружні стосунки, вважає, що потерпілий його вибачив.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були досліджені судом під час судового розгляду, а саме:

-показання потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні повідомив, що обвинуваченого знає та перебуває з ним у дружніх стосунках. Вказав на те, що приїхав у с. Бабин у нетверезому стані та вирішив підійти до школи, пам`ятає штовханину між ним та ОСОБА_5 , про що була розмова з ним не пам`ятає, коли впав, то були розбиті дві губи, боліла грудна клітина, падав на спину та втрачав свідомість. У подальшому до свідомості його привела мама, яка визвала карету швидкої допомоги та йому була надана перша медична допомога. Потерпілий зазначив, що коли прийшов до свідомості, то виявив, що у нього зник телефон, про що розповів мамі та вони почали телефонувати на його номер, гудки йшли, однак дзвінка чути не було, ними було знайдено уламки телефона. Заяву до поліції потерпілий писав сам на наступний день, у якій повідомляв, що у нього пропав телефон, вказував про причетність до конфлікту ОСОБА_5 . Також потерпілий, відповідаючи на запитання прокурора, повідомив, що мав боргові зобов`язання перед обвинуваченим, так як не повернув гроші за відпочинок у кафе, однак чи були вимоги зі сторони обвинуваченого в той вечір повернути борг не пам`ятає. Потерпілий ствердив, що на даний час телефон обвинувачем йому відкуплений та будь-які претензії у нього до останнього відсутні;

-показання свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні 14 червня 2023 року вказав на те, що працює вчителем у Бабинському ліцеї та під час прибирання території ліцею ним у траві за 2-3 м від лавочки, яка розташована на алеї, був знайдений розбитий телефон, моделі якого він не пам`ятає та який ним не включався. У подальшому вказаний телефон свідком добровільно був наданий працівникам поліції при проведенні ними слідчих дій на території школи, у ході спілкування з якими йому стало відомо, що знайдений ним телефон належить ОСОБА_8 ;

-показання свідка ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні 28 червня 2023 року ствердила суду про те, що потерпілий ОСОБА_8 є її сином. Ввечері, коли вона гуляла з собакою, то близько 22 години зустрілася з Назаром біля входу у подвір`я школи, а саме біля воріт, переговорила з ним та він пішов уперед за декілька метрів від неї, ближче до школи, а вона йшла позаду з собакою та почула якісь хлопки чи удари, скільки точно їх було не пам`ятає. Коли потерпіла підійшла ближче до лавочки, то побачила, що ОСОБА_12 лежить на асфальті, з носа у нього йшла кров та телефона при ньому не було, захисне скло від нього знайшли наступного ранку, коли йшли до поліції, біля лавочки, де відбувалися події. ОСОБА_11 повідомила, що на місці події було багато молоді, серед яких був ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . З останнім у неї біля лавочки була словесна перепалка, у неї претензії були саме до нього, оскільки на той час, коли вона підійшла до лавочки, він перебував у збудженому стані, на її запитання про те, що сталося ОСОБА_14 нічого не відповів, а на її запитання де телефон - повідомив, що його у нього немає та вивернув кишені у шортах. Зі слів сина свідку відомо, що обвинувачений вдарив його за те, що той був винен йому гроші в сумі 200 грн. Свідок на запитання прокурора повідомила, що потерпілий біля входу до школи тримав у руках телефон та телефонував до ОСОБА_15 , однак, прийшовши до свідомості про долю свого телефона повідомити не міг;

-показання свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні 11 жовтня 2023 року вказав на те, що з обвинуваченим перебуває у дружніх стосунках, а потерпілий є його односельцем. Зазначив, що більше року тому був свідком конфліктної ситуації між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , яка відбулася на території ліцею у с. Бабин. Коли ОСОБА_16 , ОСОБА_5 та ОСОБА_17 сиділи на лавці, до них підійшов ОСОБА_8 , який був на підпитку, і між останнім та обвинуваченим розв`язався словесний конфлікт. Оскільки ОСОБА_16 був з дитиною, то вирішив від`їхати з каляскою від місця події, а тому, що відбувалося між обвинуваченим та потерпілим у подальшому, він не бачив. Відповідаючи на запитання прокурора повідомив, що не був свідком нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень та будь-яких обставин, що стосуються належного потерпілому телефона;

-показання слідчого СВ ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_18 , який у судовому засіданні 19 квітня 2024 року вказав на те, що з потерпілим ОСОБА_8 знайомий в силу того, що виїжджав на місце події, яка сталася на території школи у с. Бабин, обвинуваченого не бачив та не знає. Відповідаючи на питання прокурора, ОСОБА_18 зазначив, що коли за повідомленням прибув на територію школи, то потерпілому вже надавалася медична допомога, такий був у свідомості і попередньо повідомляв про те, що йому були нанесені тілесні ушкодження та забрано з кишені чи то штанів, чи то шортів, мобільний телефон, який нібито викинули, однак тоді телефон не знайшли, чи конкретно вказував потерпілий на ОСОБА_5 слідчий не пам`ятає. Проте, що потерпілого побили і у нього було забрано телефон повідомляла і його мати. ОСОБА_18 зазначив, що відбирав заяви від потерпілого та від його матері, при цьому попереджав останніх про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 383 КК України, про що вони ставили підписи у заявах;

-показання заступника начальника СВ ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_19 , яка у судовому засіданні 19 квітня 2024 року вказала на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 знає відповідно, як потерпілого та підозрюваного у кримінальному провадженні. Відповідаючи на питання прокурора, ОСОБА_19 повідомила, що проводила у кримінальному провадженні слідчі дії, у тому числі допит потерпілого ОСОБА_8 , який при цьому нею під підпис попереджався про кримінальну відповідальність. Вказала на те, що останнього за його заявою, яка була ним власноруч написана, було залучено в якості потерпілого та вручено пам`ятку про права та обов`язки, у заяві потерпілий чітко вказував на те, що просить визнати його потерпілим у кримінальному провадженні, у якому підозрюваний, нанісши йому тілесні ушкодження, заволодів його мобільним телефоном, який забрав з кармана шортів, надавав документи на телефон, які підтверджували його власність на такий. Також ОСОБА_19 , надаючи відповіді на запитання прокурора, повідомила, що спочатку заявником у кримінальному провадженні була мама потерпілого, яка викликала поліцію і яка була допитана в якості свідка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність; зазначила, що проводила з потерпілим слідчий експеримент, у ході якого останній показав, де відбулися події, в якому положенні він лежав, і яким чином підозрюваний забрав в нього телефон та наносив йому удари, про те, що потерпілий втрачав свідомість він не повідомляв; зазначила, що проводила слідчий експеримент з підозрюваним, в ході якого той вказав на місце події, на те, що вдарив потерпілого, телефон підняв, стукнув і викинув;

-реєстрацію ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 29 серпня 2022 року за №2782, якою зафіксоване повідомлення із органів охорони здоров`я, що надійшло 29 серпня 2022 року о 01 годині 08 хвилин 29 серпня 2022 року зі служби «102», про те, що цього ж числа о 01 годині 00 хвилин до них з діагнозом: пошкодження губи, забій волосяної частини голови звернувся ОСОБА_8 , дані тілесні ушкодження спричинив за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_5 (арк. пр. 6);

-заяви ОСОБА_8 від 29 серпня 2023 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 та від 01 вересня 2023 року про залучення до провадження як потерпілого, у яких потерпілим зазначено, що ОСОБА_5 28 серпня 2022 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, на території школи в с. Бабин наніс йому тілесні ушкодження, вдаривши кілька разів кулаком в обличчя, після чого забрав з кишені його шортів мобільний телефон Vivo Y33s, вартістю 10 000 грн (арк. пр. 7, 26);

-реєстрацію ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 28 серпня 2022 року за №2779, якою зафіксоване повідомлення ОСОБА_20 , що надійшло 28 серпня 2022 року о 23 годині 22 хвилин зі служби «102», про те, що цього ж числа о 23 годині 17 хвилин в с. Бабин, поблизу школи, його товаришу ОСОБА_21 було нанесено тілесні ушкодження та в подальшому останній виявив відсутність телефона марки Vivo-3310 (арк. пр. 8);

-заяву ОСОБА_11 від 29 серпня 2023 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 , у якій зазначено, що останній 28 серпня 2022 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, поблизу школи в с. Бабин наніс тілесні ушкодження її сину ОСОБА_8 , внаслідок чого останній втратив мобільний телефон (арк. пр. 9);

-висновок експерта №598 від 14 вересня 2022 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , згідно з яким, виявлені при обстеженні потерпілого тілесні ушкодження: поверхневі садна - на верхній повіці лівого ока, по передній поверхні шиї в середній третині та в нижній третині від центру з поширенням на бічну поверхню зліва, в проекції правого ліктьового виступу по задній поверхні два садна на фоні синця; забій м`яких тканин бічної поверхні носа зліва з набряком слизової оболонки носової перетинки з наявністю синця на фоні; два крововиливи на сльозовій оболонці верхньої губи по центру та дещо зліва з поодинокими розтріскуваннями слизової оболонки в останньому; по одному розтріскуванню слизової оболонки нижньої губи по центру та на облямівці, могли виникнути за вказаних у обставинах терміни - 28 серпня 2022 року, не менше від чотирьох-п`яти дії тупого (их) предмету (ів) із обмеженою контактуючою поверхнею, яким (и) могли бути рука, нога людини чи інший тупий предмет (без відображення індивідуальних особливостей). Враховуючи локалізацію ушкоджень на виступаючій поверхні тіла, а саме: саден із синцем в проекції правого ліктьового виступу, вказані ушкодження могли утворитися внаслідок падінням та наступним співударянням вищевказаною ділянкою об тупий предмет або поверхню (з попередньо наданим тілу прискоренням - не виключається). Дані тілесні ушкодження, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, як кожне окремо, так і в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень (арк. кп. 40-41);

-висновок експерта №СЕ-19/118-22/8441-ТВ за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки Vivo Y33s, 8GB RAM, 128 GB ROM, могла становити - 6982,33 грн (арк. пр. 46-49);

-протокол проведення слідчого експерименту від 28 вересня 2022 року за участю потерпілого з фототаблицями до нього, відповідно до якого потерпілий розповів та вказав на обставини, за яких для нього були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_5 на подвір`ї школи в АДРЕСА_4 28 серпня 2022 року. Останній розповів, а в подальшому відтворив за допомогою статиста механізм нанесення йому ударів ОСОБА_5 . Зокрема, в ході слідчого експерименту потерпілий зазначив, що останній умисно наніс йому один удар в обличчя зліва, внаслідок чого він впав на землю, далі потерпілий відчув удар в область грудної клітки, однак чим саме був нанесений удар не пам`ятає, далі показав на статистові, як ОСОБА_5 , у момент коли потерпілий лежав на землі, нагнувся до нього та з правої кишені шортів, у яких він був одягнений на момент вказаної події, взяв його мобільний телефон. Яким чином ОСОБА_5 розпорядився телефоном потерпілий не бачив (арк. пр. 51-56);

-протокол огляду від 30 вересня 2022 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто корпус мобільного телефону марки Vivo №2109 та силіконовий чохол до даного телефону, зафіксовано пошкодження (корпус телефона погнутий, без скла сенсора, чохол брудний з пошкодженнями) (арк. пр. 59-60);

-протокол проведення слідчого експерименту від 30 вересня 2022 року за участю підозрюваного з фототаблицями до нього, відповідно до якого ОСОБА_5 показав місце, де у нього відбувся конфлікт з ОСОБА_8 , яким чином він штовхнув останнього та як у нього впав телефон, де він у подальшому взяв такий телефон і у якому напрямку його викинув (арк. пр. 82-91);

- характеризуючі матеріали щодо обвинуваченого (арк. пр. 92-109).

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні було безпосередньо досліджено:

-розписку ОСОБА_8 від 01 жовтня 2022 року про отримання в рахунок відшкодування нового телефона і матеріальної компенсації в розмірі 2000 грн, де також потерпілий зазначив про відсутність претензій до ОСОБА_5 (арк. спр. 25);

- речові докази: корпус мобільного телефону марки Vivo Y33s, 8GB RAM, 128 GB ROM та силіконовий чохол до даного телефону.

Прийнята відмова обвинувачення від допиту свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши запропоновані докази, висновки експертів, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази вони подали на підтвердження своїх доводів, суд прийшов переконання, що жоден з доказів запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо, так і всі в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відсутність хоча б однієї із ознак, що характеризують дії особи, як кримінальне правопорушення, не створює складу кримінального правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 186 КК України об`єктивна сторона даного злочину характеризується вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.

Частина друга статті 186 КК України передбачає відповідальність в тому числі і за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК України не потребують (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).

Грабіж вчинений в умовах воєнного або надзвичайного стану кваліфікується за ч. 4 ст. 186 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, направленим на відкрите викрадення та прагнення одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків, досягти іншої матеріальної вигоди, в основі якого лежить бажання протиправно збагатитися за рахунок чужого майна та спеціальна мета - безоплатно обернути його на свою або іншої особи користь.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у правах про злочини проти власності» роз`яснюється, що предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, тощо.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 3 згаданої постанови, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Окрім того, грабіж можливо вчинити лише з прямим умислом.

Прямий умисел при вчиненні грабежу виражається у тому, що винний усвідомлює, що вчиняє відкрите вилучення чужого майна, усвідомлює неминучість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди для потерпілого та бажає їх настання. Тому мотив грабежу завжди є корисливим по відношенню до його предмету, тобто вчиняється з метою збагачення, матеріальної вигоди.

Крім того, мета злочину це бажання особи, яка вчиняє суспільно небезпечне діяння, досягти певних шкідливих наслідків. Вона є характерною ознакою умисних злочинів, що вчиняються з прямим умислом. Мета грабежу полягає у заволодінні (привласненні) чужого майна, отриманні майнової вигоди.

Як установлено із досліджених доказів, умисел ОСОБА_5 був спрямований не на предмет грабежу та, відповідно, матеріальну вигоду для себе, а на те, як покарати потерпілого через особисті мотиви.

У справі відсутні докази на підтвердження прямого умислу на вчинення ОСОБА_5 даного правопорушення, щодо отримання матеріальної вигоди.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий підтвердив лише те, що обвинувачений завдав йому тілесні ушкодження, чого не заперечував і сам обвинувачений, водночас не підтвердив те, що такі дії обвинуваченого були спрямовані на заволодіння його телефоном. Зокрема потерпілий не підтвердив те, що в момент, коли він лежав на землі, до нього підійшов обвинувачений та витягнув з правої кишені його шортів, належний для нього мобільний телефон.

Не підтверджують вказані обставини і покази допитаних судом свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 .

Так, свідок ОСОБА_16 вказав на те, що був свідком лише словесного конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та повідомив, що свідком нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень та будь-яких обставин, що стосуються відкритого викрадення належного потерпілому телефона, не був. Не була очевидцем таких подій і свідок ОСОБА_11 , остання підійшла, коли її син ОСОБА_8 вже лежав на асфальті та про те, що його вдарив ОСОБА_5 їй стало відомо зі слів сина, який, прийшовши до свідомості, про долю свого телефона повідомити не міг.

В свою чергу, свідок ОСОБА_10 повідомив суду про те, що під час прибирання території Бабинського ліцею, де він працює, ним у траві за 2-3 м від лавочки, яка розташована на алеї, був знайдений розбитий телефон, чим підтвердив версію обвинуваченого, який як під час досудового слідства, так і суді ствердив про те, що телефон потерпілого він взяв, коли той випав з його кармана і засвітився, щоб покарати останнього за нецензурну лайку, та викинув такий у шкільний сад. При цьому, ОСОБА_5 заперечив те, що наніс потерпілому тілесні ушкодження з метою заволодіння його телефоном та пояснював, що конфлікт між ними виник через нецензурні висловлювання потерпілого в присутності друзів обвинуваченого, в тому числі і дівчат, з якими він відпочивав на території школи.

Що стосується показань працівників поліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , то такі не можуть бути покладені в основу доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, з огляду на те, що повідомлені ними обставини відомі останнім зі слів потерпілого та свідка ОСОБА_11 на досудовому слідстві.

Частиною першою статті 23 КПК України закріплена засада судочинства відповідно до якої, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Приписи ч. 4 ст. 95 КПК України вказують на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Отже, виходячи з показань потерпілого, які були надані ним під час судового розгляду, суд не бере до уваги показання, які надавав останній під час проведеного з ним слідчого експерименту на досудовому розслідуванні.

Оцінюючи та підсумовуючи все вище викладене, суд вважає, що стороною обвинувачення не здобуто достатньо доказів на підтвердження наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Суд дійшов такого висновку саме через відсутність у діях ОСОБА_5 суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яка характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

Отже, кваліфікація дій обвинуваченого саме як грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, не знайшла свого підтвердження.

Разом із цим юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (п. 2 ч. 1 ст. 368 КПК України). Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою ч. 3 ст. 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого.

ОСОБА_5 , крім іншого, інкриміновано спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень. Вказані дії не були кваліфіковані за ст. 125 КК України, оскільки такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).

Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що за обставинами, які повідомили в судовому засіданні потерпілий, свідки та обвинувачений, а також із поданих сторонами письмових доказів підтверджується те, що обвинувачений ОСОБА_5 28 серпня 2022 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи на подвір`ї Бабинського ліцею Бабинської сільської ради Рівненської області, що на АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, наніс для ОСОБА_8 декілька ударів по тілу, внаслідок чого останній впав на землю, заподіявши для нього тілесні ушкодження у вигляді садна на верхній повіці лівого ока, по передній поверхні шиї в середній третині та в нижній третині від центру з поширенням на бічну поверхню зліва, в проекції правого ока, в проекції правого ліктьового виступу по задній поверхні два садна на фоні синця; забою м`яких тканин бічної поверхні носа зліва з набряком слизової оболонки носової перетинки з наявністю синця на фоні; двох крововиливів на слизовій оболонці верхньої губи по центру та дещо зліва з поодинокими розтріскуваннями слизової оболонки в останньому; по одному розтріскуванню слизової оболонки нижньої губи по центру та облямівці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №598 від 14 вересня 2022 року, як окремо так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд зауважує, що обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку, нетривалість конфліктної ситуації й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого, яка виникла раптово. Cуд вважає, що такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 були зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки кримінального правопорушення проти особи.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, у кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 квітня 2021 року у справі №594/599/18.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Суд, приймаючи до уваги висновок експерта №598 від 14 вересня 2022 року, вважає, що в діях обвинуваченого, які проявилися в умисному спричиненні потерпілому легких тілесних ушкоджень, наявний склад кримінального проступку, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тому саме за цією статтею необхідно кваліфікувати дії ОСОБА_5 щодо потерпілого, змінивши на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України правову кваліфікацію кримінального правопорушення з пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Суд вважає можливим здійснити таку зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, оскільки при таких обставинах права обвинуваченої особи порушені не будуть через те, що покарання за ч. 1 ст. 125 КК України не є більш суворим, ніж покарання за ч. 4 ст. 186 КК України.

Якщо потерпілий не подавав заяви про злочин і до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження не порушував питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством), то така позиція тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі п. 7 ч. 1 та ч. 7 ст. 284 КПК України після перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення (п. 43 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №288/1158/16-к).

У даному кримінальному провадженні наявна заява потерпілого про вчинення кримінального правопорушення відносно нього. На підставі цієї заяви внесені відомості до ЄРДР. Потерпілий ОСОБА_8 під час судового розгляду, зокрема під час допиту заявляв, що перебуває з обвинуваченим у дружніх стосунках і претензії до обвинуваченого у нього відсутні. Про вказане потерпілий повідомляв також у письмовій розписці від 01 жовтня 2022 року (арк. спр. 25), яка була долучена судом до матеріалів провадження за клопотанням сторони захисту. Крім того, потерпілий ОСОБА_8 , виступаючи у судових дебатах, просив суд не призначати покарання обвинуваченому. Така позиція потерпілого та небажання останнього покарати обвинуваченого, судом розцінюється як відмова потерпілого від застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресій, небажання потерпілого втручання держави у кримінально-правовий конфлікт, обрання ним альтернативного шляху його вирішення шляхом відмови від приватного обвинувачення.

Велика Палата Верховного Суду у п.п. 40 - 43 зазначеної вище постанови від 03 липня 2019 року по справі №288/1158/16-к звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон передбачає можливість повернення до вже завершених стадій судового процесу лише для відновлення з`ясування обставин, установлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами. Відповідно до частини п`ятої статті 364 та частини четвертої статті 365 КПК суду надано такі повноваження лише як виняток із загального правила у двох випадках: якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази або обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження. Нормами цього Кодексу не передбачено права суду після видалення до нарадчої кімнати відновити будь-яку з попередніх стадій провадження з метою уточнення процесуальних позицій сторін.

Суд, дотримуючись вимог ст. 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначене узгоджується із засадою законності, зміст якої розкрито у ст. 9 КПК.

Відповідно до цієї загальної засади кримінального провадження суд, як і інші органи державної влади, зобов`язаний неухильно додержуватися норм чинного законодавства, зокрема Конституції України і цього Кодексу.

Вихід з нарадчої кімнати лише з метою надання потерпілому пропозиції висловитися про можливість застосування конкретної норми закону про кримінальну відповідальність поставить під сумнів неупередженість суду. Адже такі дії матимуть явно виражені ознаки висловлення судом ще до прийняття рішення по суті обвинувачення попередньої власної позиції щодо кваліфікації діяння.

Окрім зазначеного, ч. 5 ст. 469 КПК передбачено можливість ініціювати укладення угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілим лише до виходу суду до нарадчої кімнати. Відмова потерпілого від обвинувачення як волевиявлення про непритягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності відрізняється за правовими наслідками від волевиявлення щодо укладення угоди про примирення, за якою означена відповідальність реалізується, але на узгоджених сторонами умовах. Проте в наведеній правовій нормі закріплено загальний принцип щодо часових меж здійснення потерпілим свого права висловити позицію, якою окреслюються межі процесуальних повноважень суду під час прийняття рішення за результатами розгляду справи по суті. На переконання Великої Палати, цим же принципом необхідно керуватися і при визначенні стадій судового процесу, на яких потерпілий має право заявити в установлений законом спосіб про притягнення чи непритягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене після видалення до нарадчої кімнати суд позбавлений процесуальних підстав відновлювати завершені стадії судового провадження для з`ясування думки потерпілого щодо застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресії за злочин, визначений у частині першій статті 477 КПК. Отже, можливості вчинення процесуальних дій, які зумовлюють правові наслідки зміни форми обвинувачення в результаті перекваліфікації злочину судом, після видалення суду до нарадчої кімнати вичерпані.

Водночас під час судового розгляду суд, дотримуючись вимог статті 22 КПК, зобов`язаний забезпечити потерпілому, як і іншим учасникам провадження, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, у тому числі вираження правової позиції, яка може мати вирішальне значення для справи. У подальшому під час прийняття рішення в нарадчій кімнаті суд повинен виходити з відповідної позиції, висловленої на попередніх стадіях процесу і відображеної в наявних у матеріалах справи документах.

Керуючись, зазначеними вище Великою Палатою Верховного Суду орієнтирами, суд під час прийняття рішення у даній справі в нарадчій кімнаті виходить саме з позиції потерпілого, висловленої ним у розписці, під час допиту та в ході судових дебатів в результаті реалізації ним процесуальних прав.

Статтею 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, віднесено до тих, у яких кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, тобто може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284, ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

За таких обставин, суд приходить висновку про те, що кримінальне провадження №0000155 необхідно закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/118-22/8441-ТВ від 05 вересня 2022 року, що становлять 377,56 грн, відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284, ст. 369 - 372, 477 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження №0000155 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Речові докази по справі: корпус мобільного телефону марки Vivo Y33s, 8GB RAM, 128 GB ROM та силіконовий чохол до даного телефону, які передані до камеру схову ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, повернути власнику ОСОБА_8 .

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 377 (триста сімдесят сім) гривень 56 копійок.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 21 червня 2024 року о 09 годині 20 хвилин.

Суддя ОСОБА_1