В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.24 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні кримінальне провадження№ 0000019 від 20.01.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мельники Чорнобаївського району Черкаської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,військовослужбовця, освіта професійно-технічна, одруженого, на утриманні має трьох малолітніх дітей, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування встановлені наступні фактичні обставини кримінального проступку, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

За ч. 4 ст. 15 вказаного Закону особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 15 цього ж Закону, теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

У свою чергу, за ч. 9 ст. 15 зазначеного Закону, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України, відповідно до Конвенції про дорожній рух, діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведеним положенням кореспондують норми абз. 2 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону, за якими водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Натомість, згідно ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Всупереч даним положенням законодавства, ОСОБА_2 в кінці серпня 2023 року, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу, через мережу Інтернет замовив у невстановленої слідством особи завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 . При цьому ОСОБА_3 через мережу Інтернет надав вказаній особі фотокартку з власним зображенням, необхідну для виготовлення даного документа, та повідомив свої персональні дані, чим вчинив пособництво у виготовленні підробленого документа.

Після чого, ОСОБА_3 отримав поштою від невстановленої особи виготовлене на його замовлення підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 з дозволом керування транспортними засобами категорії «В, Cl, С», видане, згідно його змісту, ІНФОРМАЦІЯ_2 , бланк якого не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу, та містить фотозображення ОСОБА_4 .

Окрім того, 20.01.2024 близько 17 год. 58 хв. ОСОБА_2 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107» д/н НОМЕР_3 , що на правах приватної власності належить ОСОБА_5 , під час перевірки у нього документів працівниками поліції на ділянці автодороги по АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на використання завідомо підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пред`явив поліцейському з РПП СПД №1 ВП №2 Лубенського РВП в Полтавській області ОСОБА_6 завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 на пластиковій основі, видане, згідно його змісту, ІНФОРМАЦІЯ_2 , бланк якого не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу, та містить фотозображення ОСОБА_4 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в пособництві у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України. Крім того, своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинуваченим подано заяву, згідно з якою він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_2 , те, що кримінальні правопорушення передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України згідно ст. 12 КК України є кримінальними проступками, обстановку та обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, стан здоров`я ОСОБА_2 , який є працездатним, за місцем проживання характеризується задовільно і приходить до висновку, що ОСОБА_2 потрібно призначити покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 гривень, а за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 необхідно призначити остаточно покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 гривень.

Витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_2 . Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся. Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначити ОСОБА_2 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Призначити ОСОБА_2 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 остаточно покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати на проведення технічної експертизи документів у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Речові докази: посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 з дозволом керування транспортними засобами категорії «В, С1,С», DVD+R диск 4,7 GB із відеозаписом зі службової бодікамери працівників ГРПП від 20.01.2024 - залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000019.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Оржицький районний суд Полтавської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя