Провадження №1-кп/522/1411/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі колегії суддів:

головуючого- судді ОСОБА_1

суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0008128 року від 14.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, підприємця, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 2020 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18.02.2022 вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, покарання не відбуто,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_12 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

інших учасників кримінального провадження:

потерпілого - ОСОБА_16,

УСТАНОВИВ:

01 січня 2018 року в період часу з 02 годин 26 хвилин по 03 годину 39 хвилин ОСОБА_7 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з корисних мотивів та з метою незаконного збагачення, прибув до приміщення офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом підбору ключа, проник до вищевказаного приміщення.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщені офісу, розташованого за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_16, при цьому об`єктом свого злочинного посягання визначив цінне майно, а саме, металевий сейф, в якому знаходились наступні речі:

- 140 тис. 000 гривень, (купюрами по 500 и 200 грн.);

- 28 тис. 000 доларів США, (купюрами 25 000 тис. по 100 дол. США, решта по 20 та 10 дол. США); які згідно курсу НБУ України, станом на момент скоєння злочинну дорівнює 785 тис. 680 гривень;

-диплом про закінчення вищої освіти, виданий на ім`я ОСОБА_16 у 1986 році;

-водійське посвідчення Йорданії, видане на ім`я ОСОБА_16;

-чотири акти на земельні ділянки (що знаходяться в Одеській області, с. Небурайське).

Крім того, ОСОБА_7 розуміючи, що реалізувати свій злочинний умисел спрямований на заволодіння металевим сейфом, в ніякий інший спосіб, неможливо, як шляхом винести його із приміщення, а тому мав при собі заздалегідь приготовлений предмет - поліетиленову сумку, великого розміру, для скоєння кримінального правопорушення. Далі, ОСОБА_7 поклав металевий сейф, у зазначену сумку, після чого покинув приміщення офісу.

У подальшому, 01 січня 2018 року, в період часу з 02 години 26 хвилин по 03 годину 39 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля приміщення офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зустрів ОСОБА_14 , наразі засудженого вироком Приморського районного суду міста Одеси від 26.07.2023 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, який заздалегідь не обіцяючи, допоміг йому перенести сумку з металевим сейфом, у якому зберігались: 140 000 грн. (купюрами по 500 и 200 грн.); 28 000 доларів США (купюрами 25 000 по 100 дол. США, решта по 20 та 10 дол. США), що згідно курсу НБУ України станом на момент скоєння злочинну становило 785 680 грн.; диплом про закінчення вищої освіти, виданий на ім`я ОСОБА_16 у 1986 році; водійське посвідчення Йорданії, видане на ім`я ОСОБА_16 ; чотири акти земельних ділянок (що знаходяться в Одеській області, с. Нерубайськ), за що ОСОБА_14 отримав від ОСОБА_7 частину майна, а саме: грошові кошти у сумі 1500 грн.

Заволодівши вищезазначеним металевим сейфом з вказаним майном, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 925 тис. 680 гривень.

За наведених обставин ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.5 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена в особливо великих розмірах.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою винуватість у вчиненні вказаного злочину не визнав, пояснивши суду, що 31 січня 2017 року він підробляв таксистом і перевозив потерпілого, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, та щедро його віддячив за надані послуги. 01.01.2018 року він його не бачив, цієї доби він розпочав працювати у службі таксі після 02.30-03 ночі. Куртка знаходилася вдома, але він її не носив, та як вона була замала. Вилучена сумка для господарських потреб не застосовувалася для носіння сейфу. ОСОБА_14 є його сусідом, до злочину він теж не причетний.

Суд оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 критично, оскільки його винуватість повністю доведена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_16 показав суду, що є приватним підприємцем та має у користуванні приміщення офісу-магазину, розташованого у будинку АДРЕСА_2 . 30.12.2017 в ніч перед Новим роком він, ОСОБА_7 та троє його знайомих перебували в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на перехресті вулиць Катерининської та Дерибасівської у м.Одесі. Він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, перед цим у нього вкрали портмоне. Пальто висіло при в ході до кафе, в ньому знаходилися ключі від офісного приміщенні. Приблизно через 20 хвилин після зустрічі, одному з присутніх начебто стало погано, тому двоє інших осіб повели його у невідомому напрямку. Деякий час він та ОСОБА_7 знаходилися в приміщенні кафе, утім вказані особи не поверталися. Не маючи з собою коштів, він звернувся до обвинуваченого з проханням підвезти його до офісного приміщення та пообіцяв розрахуватись за надані послуги. ОСОБА_7 погодився, після чого вони поїхали до його офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . По прибуттю він побачив автомобіль, в якому знаходились дві інші особи. Всі вчетверо вони зайшли до приміщення його офісу. Вхідні двері він не зачиняв, планував швидко взяти грошові кошти та розрахуватися за надані послуги. На його запитання, вказані особи повідомили, що начебто прослідували за ним, побоюючись, що він не розрахується. ОСОБА_7 прохав його надати пароль від сейфа, який зберігався у його офісному приміщенні. 02.01.2018 року він прийшов до приміщення офісу, що був відчинений і виявив відсутність вказаного сейфу, в якому зберігалися грошові кошти у сумі 28000 доларів США, 140000 гривень та особисті документи.

Під час перегляду приєднаного до справи відеозапису, на якому зафіксовано двох осіб, які несуть у клітчатій сумці предмет прямокутної форми, схожий за габаритами на належний йому сейф, він впізнає ОСОБА_7 за рисами обличчя та одягом.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_7 , проживав з ним в одному районі. 26.07.2023 року його засудили вироком суду за ст.198 КК України. 01 січня 2018 року біля 03:00 ночі він йшов по Олександрівському проспекту та побачив незнайому особу, яка несла важку сумку, ховаючись. Чоловік повідомив йому, що вкрав якесь майно у свого боржника і попросив йому допомогти. Він за грошову винагороду допоміг йому донести сумку до автомобіля і поклав її в багажник. Це був не ОСОБА_7 . На досудовому слідстві він надавав інші показання, оскільки не розумів, що від нього вимагають. (Показання свідка ОСОБА_14 в частині заперечень причетності ОСОБА_7 до вчинення крадіжки суд оцінює критично, оскільки вони спростовані сукупністю наявних у справі доказів, оцінку яким суд надасть нижче).

Згідно із протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2018р. потерпілий ОСОБА_16 повідомив Приморський ВП у м.Одесі, що в період з 19 години 01.01 по 11.45 02.01.2018 року невідома особа шляхом підбору ключів таємно проникла в офіс-магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрала металевий сейф, в якому знаходились 14000 гривень, 28 000 доларів США та документи.

Під час досудового розслідування слідчий оглянув отримані відеозаписи з камер відеоспостереження, які знаходилися в приміщенні салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по вулиці АДРЕСА_8, та відеозаписи з камер відеоспостереження, які знаходилися у приміщенні готелю «ІНФОРМАЦІЯ_5» на АДРЕСА_3 , тобто поруч із приміщенням офіс-магазину,із якого було викрадено сейф із грошовими коштами та документами потерпілого.

В ході перегляду вказаних відеозаписів встановлено наступне.

В період часу в 03:00 до 03:30 годин 01.01.2018 року:

О 03:23:50 зафіксовано, як особа під №1, яка одягнена у шапку синього кольору, куртку темного кольору, брюки темного кольору та взуття темного кольору, розмовляючи по мобільному телефону, прямує від салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_4 » до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_5 », по вулиці ІНФОРМАЦІЯ_5 проспект.

О 03:24:35 особа під №1, та особа під №2, яка одягнена в куртку чорного кольору з капюшоном, одягненим на голову, штани темно синього, взуття темного кольору, які зі сторони готелю «ІНФОРМАЦІЯ_5» до салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по вулиці ІНФОРМАЦІЯ_5 проспект, несуть велику клітчату сумку, в якій знаходиться предмет, за зовнішніми ознаками схожий на сейф.

О 03.12, 01.01.2018 року особа під №1, яка одягнена у куртку темного кольору, штани темного кольору та взуття темного кольору, прямує від ринку «Книжний» до будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Дана особа на декілька секунд зупиняється біля вхідних дверей зазначеної будівлі, після чого відчиняє їх і заходить в середину.

О 03.17.40 особа під номером №1 виходить з будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тримаючи в руках велику клітчату сумку і направляється в сторону ринку «Книжний».

Під час огляду відеозапису слідчим за участю потерпілого 20.01.2018 року, а також під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_16 впізнав особу під номером АДРЕСА_4 , як обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20.01.2018 потерпілий ОСОБА_16 впізнав особу під №4, а саме: ОСОБА_7 , як таксиста, який його підвозив по центру міста у різні заклади в ніч з 30.12.2017 на 01.01.2018. Також особа під № 4 підвозила його до офісу за адресою: АДРЕСА_2 , та разом з ним заходила у приміщення офісу де знаходився сейф. Потерпілий впізнав обвинуваченого за формою обличчя, кольором та довжиною волосся, за широкими бровами та кольором шкіри.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» отримано відомості щодо телефонних з`єднань у вказаний період часу та аналізом з`єднань абонента мобільного номера телефону НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , встановлено, що в період часу інкримінованого злочину абонент перебував в районі скоєння правопорушення, а не в районі, де він мешкає.

Оперативними співробітниками встановлено, що ОСОБА_7 був зареєстрований у приватному будинку АДРЕСА_5 , де мешкав періодично. Фактично мешкав у АДРЕСА_6 .

Під час санкціонованого обшуку 02.06.2018 року у приміщенні трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 , за місцем проживання ОСОБА_7 вилучено належну йому чоловічу куртку «Tommy Hilgfiger», темно синього кольору; господарську клітчату сумку великого розміру, світлого кольору; грошові кошти, в сумі 1105 доларів США та грошові кошти у сумі 2500 гривень у кількості п`яти купюр номіналом по 500 гривень.

Зазначені речі оглянуті слідчим 04.06.2018 року, про що складено відповідний протокол.

Постановами слідчого від 4.06.2018 року вилучені чоловіча куртка «Tommy Hilgfiger», клітчата сумка та грошові кошти визнані речовими доказами і долучені до справи.

В ході обшуку 02.06.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_7 , в приміщенні гаража вилучено засвідчену копію Договору купівлі - продажу земельної ділянки» від 28.11.2017 №5305 (штрих код НМО 092470), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_16 придбав земельну ділянку у іншої особи.

Згідно із протоколом затримання ОСОБА_7 від 12.04.2019 року у останнього вилучено мобільний телефон марки «Самсунг» та дві сім-картки.

26.04.2019 року слідчий оглянув вказаний мобільний телефон та приєднав в якості речового доказу по справі.

До матеріалів кримінального провадження приєднано наступні речові докази:

- чоловіча куртка, темно синього кольору; клітчата господарська сумка великого розміру, світлого кольору, вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_7 . В судовому засіданні 17.03.2023 року було оглянуто куртку темно-синього кольору та клітчату сумку, ОСОБА_17 підтвердив, що це його речі;

- засвідчена копія Договору купівлі - продажу земельної ділянки» від 28.11.2017 №5305, стороною якого є потерпілий, вилучена у гаражному приміщенні за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_7 ;

- ДВД-диски з відеозаписами з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_2 , на яких зафіксовано факт вчинення ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України;

-мобільний телефон марки «Самсунг j5» в корпусі золотого кольору та дві сім-картки « Lifecell», вилучені під час затримання ОСОБА_7 у Приморському ВП.

Аналіз доказів та висновки суду

Наведені докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованих стороною обвинувачення злочину, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Не визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд оцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності. Досліджені безпосередньо судом докази в їх сукупності, покладені в основу обвинувального вироку, узгоджуються між собою, є логічно-послідовними, а відомості, що в них містяться, не викликають сумнівів у їх достовірності.

Так, із показань потерпілого встановлено, що в новорічну ніч з 2017 на 2018 рік він розважався в статусних закладах громадського харчування, розташованих в центрі міста Одеси та перебував напідпитку. Обвинувачений ОСОБА_7 надавав йому послуги з перевезення. Потерпілий, ОСОБА_7 та троє інших невстановлених осіб проводили дозвілля у ресторані «Фанконі». Перед цим у нього викрали портмоне, в якому знаходилися усі наявні грошові кошти. Водночас верхній одяг потерпілого, в кармані якого перебували ключі від офіс-магазину, висів біля входу до приміщення вказаного закладу, що, враховуючи святкову атмосферу та стан потерпілого, надавало можливість зловмисникам вільний доступ до ключів.

Крім того, потерпілий зазначив, що одному із присутніх начебто стало зле, у зв`язку із чим двоє його товаришів відвели його в невідомому напрямку та не повернулися. Далі, на його прохання ОСОБА_7 відвіз його до офіс-приміщення, де він мав намір взяти грошові кошти щоб розрахуватися за надані послуги. З незрозумілих причин двоє невідомих осіб вже чекали їх біля вказаного приміщення та разом із ним та ОСОБА_7 зайшли до нього. Вочевидь, дії обвинуваченого переслідували корисливу мету заволодіти майном потерпілого, використовуючи його стан, викликаний алкогольним сп`янінням. При цьому потерпілий підтвердив у суді, що ОСОБА_7 прохав повідомити йому пароль доступу до сейфу, в якому зберігалися його документи та грошові кошти. Лише 2.01.2018 року, прийшовши до тями, потерпілий виявив факт крадіжки сейфу із вказаного приміщення, після чого відразу звернувся із відповідною завою до правоохоронних органів.

Оскільки приміщення офіс-магазину розташоване у діловому центрі м.Одеси, то сторона обвинувачення без особливих труднощів встановила та отримала відеозаписи з наявних камер відеоспостереження різних суб`єктів господарюванням, на яких зафіксовано момент вчинення злочину в новорічну ніч. Потерпілий під час перегляду вказаних відеозаписів упевнено впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як таксиста, який в новорічну ніч перебував поруч із ним, надаючи послуги з перевезення, та як одну із двох осіб, які в сумці несли по вул.Олександрівський проспект предмет, явно за габаритами схожий на сейф. Очевидною ознакою, яка вказувала на особу, що зафіксована відеокамерами та обвинуваченого, є його куртка темно синього кольору з металевим значком з написом «Tommy Hilgfiger», який чітко зафіксований на відеозаписі. Крім того статура, осанка та низка інших характерних ознак зовнішності вказаної особи вказують на те, що нею є саме ОСОБА_7 . Останнього також впевнено впізнав і потерпілий.

Під час обшуків за місцем проживання обвинуваченого вилучено вказану чоловічу куртку та клітчату сумку, в якій переносився викрадений сейф. Та обставина, що на час розгляду справи в суді обвинувачений не зміг вдягнути куртку, очевидно пов`язана із набором ним ваги під час утримання в місцях позбавлення волі.

Водночас за місцем реєстрації ОСОБА_7 в гаражному приміщенні вилучено засвідчену копію Договору купівлі - продажу земельної ділянки» від 28.11.2017 №5305 (штрих код НМО 092470), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_16 придбав земельну ділянку. Даний документ належав потерпілому та був викрадений, а місце його вилучення вказує на причетність до вчинення крадіжки ОСОБА_7 .

Під час перегляду відеозапису судом встановлено співпадіння зовнішніх ознак одягу ОСОБА_7 та сумки, які вилучено за місцем проживання та долучено до справи в якості речових доказів.

Крім того, суд звертає увагу на характерні та нетипові ознаки особи обвинуваченого: високий зріст, статура, ходьба, риси обличчя, які дають можливість сторонньому спостерігачу впевнено ідентифікувати його особу без залучення спеціаліста чи експерта.

Аналізом отриманих у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» даних щодо з`єднань абонента мобільного номера телефону НОМЕР_1 , який відповідно до довідки УОТЗ ГУНП в Одеській області належав ОСОБА_7 , встановлено, що в період часу інкримінованого злочину вказаний абонент перебував в районі скоєння правопорушення, а не в районі, де він мешкає чи зареєстрований.

Наведені докази у сукупності поза розумним сумнівом доводять причетність ОСОБА_7 до інкримінованого злочину.

Встановлені судом обставини протиправного заволодіння майном потерпілого узгоджуються із вироком Приморського районного суду м.Одеси відносно ОСОБА_14 . року, яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, який полягав у тому, що він заздалегідь не обіцяючи, допоміг ОСОБА_7 нести викрадений сейф у господарській сумці та отримав за це частину викрадених грошових коштів у сумі 1500 гривень. Водночас первісне обвинувачення ОСОБА_14 було висунуто саме за вчинення крадіжки разом із ОСОБА_7 . Утім під час судового розгляду в суді прокурор змінив кваліфікацію його дій на ст. 198 ККУ.

В той же час показання ОСОБА_14 в судовому засіданні про те, що особа, якій він допомагав нести сейф, викрадений із офісного приміщення потерпілого, не є ОСОБА_7 , суд оцінює критично, оскільки вони у повному обсязі спростовані наведеним доказами: відеозаписом з місця події, речовими доказами, показаннями потерпілого та власне показаннями самого обвинуваченого, який не оспорював факт надання потерпілому послуг із перевезення служби таксі в новорічну ніч.

Та обставина, що обвинувачений не зміг вдягнути під час огляду речових доказів у судовому засіданні куртку очевидно викликана надмірним набором ваги тіла в умовах тривалого попереднього ув`язнення.

Відсутність на поверхні вилученої сумки слідів механічного характеру, які, на думку сторони захисту мали утворитися під час переміщення в ній такого габаритного об`єкту крадіжки як сейф, не ставить під сумнів вказаний речовий доказ, оскільки, використана обвинуваченим господарська сумка «в клітинку», зазвичай виготовлена із надміцного матеріалу - поліпропілену, який характеризується довговічністю і стійкістю до навантажень і механічних ушкоджень. Тому не викликає сумнівів відсутність на ній механічних ушкоджень, у зв`язку із чим і суд теж відхиляє доводи сторони захисту з цього приводу.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосував, як джерело права, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Суд враховує, що обвинувачений скоїв особливо тяжкий навмисний злочин проти власності, та приймає до уваги характер і спосіб скоєного кримінального правопорушення, наявність чітких, не спростованих доказів винуватості особи.

Протиправні дії ОСОБА_7 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч.5 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена в особливо великих розмірах.

Водночас суд виключив із пред`явленого обвинувачення кваліфікуючу ознаку: вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки вона очевидно зазначена в обвинувальному акті помилково, так як зі змісту фактичних обставин та формулювання зміненого прокурором обвинувачення від 22.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку самостійно, а ОСОБА_14 лише допоміг йому нести сумку із сейфом, за що отримав частину майна потерпілого, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 198 ККУ, за який його засуджено вироком Приморського районного суду м.Одеси від 26.07.2023 року.

Щодо неврахування окремих доказів

По-перше, суд визнає неналежними речові докази: грошові кошти у сумі 2500 гривень НБУ, 5 купюр номіналом по 500 гривень:ФЖ8856127; 338123077; 337812457; СД 4428821; 4Г8721074.грошові кошти у сумі 65 доларів США, 2 купюри номіналом по 20 доларів США:JE12968628D; MB485066074, одна купюра номіналом 10 доларів США MC70308944A, 3 купюри номіналом 5 доларів США: IF49297336C; MC0528, ML57001112F; грошові кошти у сумі 1040 доларів США , 10 купюр номіналом по 100 доларів RA: BH24516881E; BB84019530B; DB43614525C; HB41121240B; KB53722195J; C459900490D; LC98786874E; MB81884576E; LG47567933B; HK25778720D, 1 купюра 5 номіналом 20 доларів США : JE73487967B , 4 купюри номіналом по 5 доларів США: JK78523335A; ME43135545A; MD72611086A; MK83318609B , які були вилучені під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого, оскільки сторона обвинувачення не надала жодного доказу того, що вони є предметом кримінального правопорушення та були викрадені саме у потерпілого, а не були власними заощадженнями членів сім`ї ОСОБА_7 , чи третіх осіб, враховуючи час їх вилучення (більше п`яти місяців після крадіжки), та відсутність в матеріалах справи відомостей про індивідуальні ознаки кожної із викрадених грошових купюр. Водночас суд бере до уваги, що рішення слідчого судді про арешт вказаних грошових коштів було скасовано судом апеляційної інстанції, як необґрунтоване, а самі кошти повернені слідчим обвинуваченому 14.09.2018 року та не були предметом дослідження в суді.

По-друге, суд визнає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 02.01.2018 року, оскільки він не відповідає вимогам ст. 104 КПКУ - суду надано лише першу та останню сторінку протоколу, які не відтворюють у повному обсязі його описову частину.

Щодо неврахування доводів сторони захисту

1.Захисник просив ухвалити виправдувальний вирок по справі, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин вчинення злочину та вини ОСОБА_7 в скоєнні будь якого кримінального правопорушення.

Так, стороною обвинувачення до суду надані електронні носії з відеофайлами, на яких зафіксовані вулиці міста. На жодному з даних відеозаписів не можливо ідентифікувати будь яку особу яка зафіксована на них, при цьому на жодному відеофайлі не зафіксована взагалі подія скоєння кримінального правопорушення.

В справі відсутні докази використання ОСОБА_7 номера телефону НОМЕР_1 , відносно якого поводився аналіз телефонних з`єднань.

На чоловічій куртці та сумці вилучених у ОСОБА_7 не зафіксованого жодного сліду скоєного кримінального правопорушення. Прокурор не надав до суду жодного доказу, який би надавав можливість ідентифікувати дані речі з речами, відображеними на вищевказаних відеозаписах.

Вилучення в копії договору-купівлі продажу земельної ділянки в гаражному приміщенні близьких родичів ОСОБА_7 , пояснюється тим, що ОСОБА_7 та потерпілий до скоєння крадіжки були знайомі. ОСОБА_7 надавав потерпілому послуги з перевезення на транспортному засобі, а тому останній міг втрати вказаний документ.

Стороною обвинувачення до суду не надано жодного доказу на підтвердження існування начебто викраденого майна та відношення потерпілого до приміщення, в якому скоєне кримінальне правопорушення.

?

Суд критично оцінює зазначені доводи сторони захисту, вважаючи їх необґрунтованими.

Так, судом було досліджено та проаналізовано надані прокурором відеозаписи з камер зовнішнього спостереження, на яких чітко зафіксовано час, коли ОСОБА_7 разом із ОСОБА_14 несли в сумці викрадений сейф. Наявні відомості свідчать про співпадіння ознак, які дають можливість впевнено ідентифікувати особу обвинуваченого. За місцем реєстрації і проживання останнього вилучено речові докази: одяг, якому він перебував на час вчинення злочину - куртку, та знаряддя злочину - господарську клітчату сумку, а також договір-купівлі продажу, належний потерпілому, який не міг випадково потрапити до гаражного приміщення ОСОБА_7 .

Про використання ОСОБА_7 номера мобільного телефона НОМЕР_1 , відносно якого поводився аналіз телефонних з`єднань, зазначено відомості в аналітичній довідці УОТЗ ГУНП в Одеській області, яка також міститься в матеріалах справи.

Та обставина, що на куртці та сумці, вилучених у ОСОБА_7 , не зафіксованого слідів вчиненого кримінального правопорушення, очевидно пов`язано із характером кримінального правопорушення та обставинами його вчинення, які очевидно не зумовлювали обов`язкове залишення таких слідів.

Ідентифікація даних речей з об`єктами, відображеними на вищевказаних відеозаписах, проведена на підставі аналізу відомостей щодо їх зовнішніх характеристик.

Пояснення сторони захисту про те, що вилучення копії договору-купівлі продажу земельної ділянки в гаражному приміщенні близьких родичів ОСОБА_7 , пов`язано із тим, що останній та потерпілий до скоєння крадіжки були знайомі, а тому останній міг втратити даний документи під час надання йому ОСОБА_7 послуги з перевезення - суд оцінює критично, оскільки вони є нелогічними та сумнівними. Окрім цього, в судовому засіданні потерпілий не підтвердив наявність стосунків із обвинуваченим до 30.12.207 року, а докази цього в матеріалах справи відсутні.

Також суд не приймає до уваги посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження існування начебто викраденого майна та відношення потерпілого до приміщення, в якому скоєне кримінальне правопорушення, оскільки зазначені обставини підтверджуються послідовними та логічними показаннями потерпілого, який був попереджений про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань. Жодних підстав вважати показання потерпілого недостовірними судом не встановлено. ?

2.Крім цього, сторона захисту подала суду заперечення на рішення слідчих суддів, ухвалені під час досудового розслідування, на підставі яких проведено обшуки та накладено арешт на речові докази.

Так, захисник просить суд під час ухвалення рішення по справі врахувати допущені, на його думку, порушення вимог процесуального законодавства України зазначені в ухвалах слідчих суддів:

- ухвала слідчого судді від 01.06.2018 року (справа №522/842/18) про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_6 ;

- ухвала слідчого судді від 01.06.2018 року (справа №522/842/18) про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ухвала слідчого судді від 05.06.2018 року (справа №522/842/18) про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_6 ;

- ухвала слідчого судді від 05.06.2018 року (справа №522/842/18) про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку сторони захисту зазначені судові рішення, є невмотивованими, винесені всупереч вимогами ст. 234,235,170, 370 КПКУ, так як в ухвалах про надання дозволу на обшук не зазначено особу, які належить приміщення, індивідуальні та родові ознаки майна, що належить відшуканню, а ухвали про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не містять належного обґрунтування та відомостей про власників майна.

Суд погоджується із доводами захисника, що зазначені судові рішення не містять відомостей про власників приміщень, в них не зазначено індивідуальні та родові ознаки майна, що належало відшуканню, а ухвали про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не містять відомостей про власників майна.

Разом із цим, суд вважає, що зазначені обставини не є підставою для визнання отриманих доказів недопустимими.

Суд вважає, що для оцінки допустимості або недопустимості доказів, отриманих у ході досудового розслідування, слід виходити з того, чи були додержані в ході проведення слідчо-процесуальних дій фундаментальні права особи і, якщо такі права були порушені, то чи є таке порушення істотним у значенні положень, викладених у ч. 1 ст. 87 КПКУ, тобто таким, що підриває справедливість судового процесу в цілому.

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду.

Вирішуючи питання про те, чи може порушення певних процесуальних норм стати підставою для визнання доказів недопустимими відповідно до ст. 86 КПК, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити, що отримані докази є результатом такого порушення.

Доводи сторони захисту не містять переконливого обґрунтування до спростування результатів слідчих дій, отриманих внаслідок проведення санкціонованих судом обшуків приміщень, до яким має відношення обвинувачений.

Обставини, викладені у протоколах обшуку, свідчить про те, що них вірно зафіксовано хід і результати проведення такої слідчої дії.

А тому, підстав для неврахування отриманих під час обшуків речових доказів, судом не встановлено.

Крім цього, доводи щодо невмотивованості ухвал слідчих суддів про надання дозволу на проведення обшуків, суд також вважає неприйнятними, виходячи із наступного.

Згідно з ч.1 ст.234 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) метою проведення обшуку є виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом, а також містити відомості про:

1) строк дії ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали;

2) прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук;

3) положення закону, на підставі якого постановляється ухвала;

4) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку;

5) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться;

6) речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

На думку сторони захисту, ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку мали відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених ст.370 КПК України, яка знаходиться в розділі ІV «Судове провадження у першій інстанції».

Водночас обшук і порядок його проведення регламентується ст.234-236, які визначені в розділі ІІІ «Досудове розслідування» КПК України. Надання дозволу на обшук здійснюється під час досудового розслідування, яке є відмінним від стадії судового розгляду кримінального провадження.

Системний аналіз наведених норм КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про надання дозволу на обшук положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення суду першої інстанції в кримінальному провадженні, можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду.

В ухвалах слідчого судді ОСОБА_18 від 01.06.2018 року зазначено про дослідження обставин кримінального провадження щодо наявності ознак кримінального правопорушення, у зв`язку із яким проводилося досудове розслідування та отримання відомостей, про імовірне вчинення злочину.

У цій ухвалі визначені доводи слідчого про мету та необхідність надання дозволу на проведення обшуку приміщень.

Ця ухвала містить відомості про: адресу володіння особи, де планується проведення обшуку, а в мотивувальній і резолютивній частині зазначена мета проведення обшуку.

При цьому нормами КПК України не передбачено обов`язку слідчого судді перелічувати всі обставини кримінального провадження і викладати в ухвалі про надання дозволу на обшук усі відомі і встановлені відомості.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові від 14.06.2018 року у справі № 11-386сап18 Великої Палати Верховного Суду, яка звернула увагу, що вмотивованість ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи повинна бути в межах, які не розкривають таємницю досудового розслідування, зокрема в ній повинні бути наведені аргументи, що переконали суддю у задоволенні чи відхиленні такого клопотання.

Не зазначення слідчим суддею відомостей про особу володільця приміщення є відступом від приписів КПКУ, утім суд не вважає, що це є підставою для визнання результатів проведених слідчих дій недопустимим доказами в контексті положень ст. 86,87 КПКУ.

Суд також відхиляє доводи захисника про нібито недотримання слідчим суддею вимог п.6 ч.2 ст.235 КПК України, за переконанням якого в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку необхідно вказувати чіткий перелік речей, документів або інших відомостей, які б давали змогу ідентифікувати предмет майбутнього обшуку, та які саме речі, предмети, документи, знаряддя чи інше майно мають намір відшукати слідчі.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, серед іншого, повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

На виконання такої норми в ухвалах від 01.06.2018 року слідчий суддя ОСОБА_18 зазначив, що дозвіл на проведення обшуку надається з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання предметів злочину.

Тобто в ухвалах слідчого судді про надання дозволу на обшук наявні відомості про речі або документи, для виявлення яких проводиться обшук.

У п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України» зазначено, що наведення більш детальної інформації в постанові про проведення обшуку щодо оперативно-розшукових заходів та їх результатів могло правильно вважатися невиправданим з огляду на дуже ранню стадію розслідування та, зокрема, той факт, що деякі суттєві докази ще мали бути виявлені.

В ухвалах від 01.06.2018 року про надання дозволу на проведення обшуку зазначено мотиви ухвалення рішення, мета проведення такої слідчої дії, визначені за родовими ознаками предмети, що підлягають відшуканню, та місце проведення обшуку.

Отже, при постановленні вказаних ухвал про надання дозволу на проведення обшуку було дотримано вимоги ст.ст.234, 235 КПК України, а тому обставини, викладені в запереченнях захисника ОСОБА_12 , не враховуються судом.

Рішення слідчого судді від 05.06.2018 року про арешт тимчасово вилученого майна містять належне обґрунтування, підставу арешту майна (збереження речових доказів), перевірені судом апеляційної інстанції, а тому заперечення на них сторони захисту в цій частині також не приймаються до уваги судом.

Щодо призначення покарання

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

При призначені покарання суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.5 ст.185 КК України, є особливо тяжким злочином проти власності, який характеризується прямим умислом, настанням наслідків у виді майнової школи в особливо великих розмірах, та карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 є уродженцем м.Одеси та громадянином України, який має середню освіту, перебуває у зареєстрованому шлюбі, є підприємцем, має малолітнього сина 2020 року народження, у минулому притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення навмисного злочину проти власності та має не відбуте покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачених ст.66, ст.67 КК України, - не встановлено.

Обвинувачений свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав у повному обсязі, не приніс вибачення потерпілому та не вжив жодних заходів до відшкодування завданих збитків.

Така поведінка обвинувачено вказує на намір уникнути відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин та небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості, характер і наслідки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його поведінку, приймаючи до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за вчинений ним злочин, передбачений ч.5 ст.185 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією усього майна, оскільки на думку суду його подальше виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання справедливим та достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Щодо заявленого цивільного позову.

1.Потерпілим ОСОБА_16 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди до ОСОБА_7 у розмірі 925680 гривень.

В обґрунтування поданого позову потерпілий зазначив наступне. 01.01.2018 року, в період часу з 02 години 26 хвилин по 03 годину 39 хвилин, ОСОБА_7 , діючи спільно та за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проникли в приміщення офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали металевий сейф з належним мені майном, зокрема:140000 (сто сорок тисяч) гривень та 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США; що згідно курсу НБУ України станом на момент скоєння злочину становить 785680 (сімсот вісімдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив йому майнову шкоду на загальну суму 925680 (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень. Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Згідно із ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що винуватість ОСОБА_7 у протиправному заволодінні майном потерпілого доведена у повному обсязі, водночас він не відшкодував потерпілому майнову шкоду у розмірі 785680 гривень, тому суд задовольняє цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди у вказаному розмірі. Завдання майнової шкоди потерпілому знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_7 , вказаними у вироку.

Щодо інших питань.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено, оскільки ОСОБА_7 утримується під вартою в межах іншого кримінального провадження.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-185 КК України, ст.ст.1-380 КПК України, ст. 1166 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 18.02.2022, визначивши остаточно ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та 6 (шість) місяців з конфіскацією усього належного йому майна.

Відповідно до ст.72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення у період з 12.04.2019 року по 15.05.2019 та з 07.07.2021 року по 17.08.2021 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Скасувати арешт, накладений на тимчасово вилучене майно ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 05.06.2018 року та 26.05. 2018 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 в якості відшкодування завданої злочином майнової шкоди 925 680 гривень.

Речові докази по справі:

- чоловіча куртка, темно синього кольору; клітчата сумка (великого розміру) світлого кольору - повернути ОСОБА_7 за належністю;

-грошові кошти у сумі 2500 гривень НБУ, 5 купюр номіналом по 500 гривень:ФЖ8856127; 338123077; 337812457; СД 4428821; 4Г8721074, грошові кошти у сумі 65 доларів США, 2 купюри номіналом по 20 доларів США:JE12968628D; MB485066074, одна купюра номіналом 10 доларів США MC70308944A, 3 купюри номіналом 5 доларів США: IF49297336C; MC0528, ML57001112F, грошові кошти у сумі 1040 доларів США , 10 купюр номіналом по 100 доларів RA: BH24516881E; BB84019530B; DB43614525C; HB41121240B; KB53722195J; C459900490D; LC98786874E; MB81884576E; LG47567933B; HK25778720D, 1 купюра 5 номіналом 20 доларів США : JE73487967B , 4 купюри номіналом по 5 доларів США: JK78523335A; ME43135545A; MD72611086A; MK83318609B. - вважати повернутими ОСОБА_7 ;

- копію Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 28.11.2017 №5305 - повернути потерпілому ОСОБА_16 за належністю;

- ДВД-диск з відеозаписами з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_2 - зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки «Самсунг j5» в корпусі золотого кольору та дві сім-картки « Lifecell» - повернути за належністю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка тримається під вартою - у той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_20

Суддя: ОСОБА_21

Суддя: ОСОБА_22

17.05.2024