ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2450/21

Провадження № 11-кп/4820/150/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000417, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2018 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Звільнено ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 десять тисяч гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 04 липня 2018 року близько 15 години 30 хвилин, перебуваючи на прилеглій території готелю «Случ» (ТОВ «Міронекс»), що по АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт із потерпілим ОСОБА_9 , який у подальшому переріс у штовханину, під час якої умисно, протиправно наніс щонайменше три удари кулаками обох рух в ділянку голови ОСОБА_9 , чим заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколоочної ділянки обличчя, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення

Вказує, що у вироку суду зазначалося, що вина ОСОБА_6 підтверджується показами потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Однак, вони вказували лише про те, що ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження потерпілому, разом із тим суд безпідставно відхилив доводи сторони захисту, що покази даних осіб не відповідають дійсності через тривалий конфлікт обвинуваченого з потерпілим та його дружиною, а адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неодноразово представляючи інтереси потерпілого, приймали участь в судових спорах між сторонами, а тому їхні покази в якості свідків не можуть бути належними та допустимими доказами, а також не узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Що стосується показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , то суд у вироку недостовірно виклав їхні пояснення надані під час судового засідання, оскільки вони вказували, що між потерпілим і обвинуваченим була штовханина і нанесення ударів вони не бачили.

Що стосується показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є лікарями, то вони не були очевидцями події і фактично не повідомили жодної інформації, яка б підтверджувала чи спростовувала вину обвинуваченого, але суд першої інстанції описав їхні покази начебто вони підтвердили наявні тілесні ушкодження у потерпілого.

Разом із тим, суд не вірно оцінив висновки судово-медичної експертизи № 70 від 30 липня 2018 року та № 155 від 17 квітня 2019 року, які не встановлювали причинного зв`язку між виявленими тілесними ушкодженнями у потерпілого і обставинами викладеними в ухвалі про призначення експертизи. При допиті експерта ОСОБА_17 , останній повністю підтвердив свій висновок, що причинний наслідок виявлених тілесних ушкоджень встановити не можливо.

Разом із тим, судовий експерт ОСОБА_18 не зміг роз`яснити і підтвердити наявними в матеріалах справи дослідженими ним доказами, що тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути від дій обвинуваченого.

Зауважує, що суддею не надано жодної належної оцінки тим обставинам, що 04 липня 2018 року у потерпілого не було виявлено будь-яких видимих тілесних ушкоджень, а вже 09 липня 2018 року був виявлений набряк.

На відеозаписі із місця події, який було досліджено у судовому засіданні, видно лише штовханина між потерпілим і обвинуваченим. Таким чином, без належних доказів, що підтверджують тілесні ушкодження у потерпілого, наявний в матеріалах справи відеозапис, лише може підтвердити, що між потерпілим та обвинуваченим був конфлікт і не більше.

Разом із тим, суд першої інстанції навіть не дослідив надану стороною захисту копію висновку судово-медичної експертизи № 61 від 05 липня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_6 після подій 04 липня 2018 року були виявлені легкі тілесні ушкодження.

Також, не було надано оцінки ухвалі Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2023 року про скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження № 20000418 від 04 липня 2018 року в якому ОСОБА_6 визнано потерпілим і слідство триває до цього часу.

Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції ОСОБА_6 , який раніше не судимий, працює, має двоє неповнолітніх дітей та позитивно характеризується, без встановлення обтяжуючих обставин, призначено найбільшу міру покарання передбачену санкцією ч.1 ст.125 КК України без належних на те підстав.

Потерпілий ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , зазначивши розмір суми, яку необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 , як завдану моральну шкоду, у розмірі 100 000 грн., в решті вирок залишити без змін.

Зокрема, при прийнятті рішення суддею не враховано сам факт спричинення умисних тілесних ушкоджень потерпілому та наявність вини обвинуваченого, а також не досліджено обставини завдання потерпілому моральної шкоди та неправомірно відмовлено у долучені належних і допустимих доказів завдання такої шкоди. Вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведено під час судового слідства, а також ОСОБА_6 визнав свою вину під час досудового розслідування на перехресному допиті, а також під час судового засідання в Хмельницькому апеляційному суді 27 січня 2020 року (під звукозапис). Копію звукового запису зазначеного судового засідання сторона потерпілого просила суд долучити до матеріалів справи на підтвердження усних пояснень потерпілого, однак суд першої інстанції неправомірно відмовив у долучені такого.

Також, звертає увагу, що потерпілим ОСОБА_9 , було пройдено лікування у сімейного лікаря та у психолога у м. Хмельницькому через погіршення стану здоров`я після заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Вважає, що прохання потерпілого про долучення до матеріалів справи копії висновку психолога про психологічний стан потерпілого було відхилено неправомірно. Вказані належні та допустимі докази є підтвердженням понесеної потерпілим моральної шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції не вірно оцінив ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 , уже неодноразово вчиняв злочини, покарання за які передбачені ст.125 КК України і після притягнення до кримінальної відповідальності все одно не став на шлях виправлення та продовжує вчиняти насильницькі дії проти мешканців м.Старокостянтинова, зазначене є обтяжуючою обставиною, тому у даній справі має бути стягнуто максимальну суму моральної шкоди завдану потерпілому ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Обвинуваченому ОСОБА_6 перед початком та під час апеляційного розгляду апеляційним судом роз`яснювалось, що у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст.49 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення. Обвинувачений ОСОБА_6 категорично відмовився від звільнення від кримінальної відповідальності, наполягаючи, що він не винен.

Представник потерпілого не визнала доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, апеляційну скаргу потерпілого підтримала, просила вирок суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 змінити, зазначивши розмір суми, яку необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 , як завдану моральну шкоду, у розмірі 100 000 грн., в решті вирок залишити без змін.

Потерпілий у в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин неприбуття не повідомив, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у його відсутність, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні просив апеляційні скарги захисника обвинуваченого та потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин по справі постановив законне і обґрунтоване рішення, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд надав відповідно оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого та думку прокурора з приводу апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 про недоведеність вини ОСОБА_6 за інкримінованим кримінальним правопорушенням безпідставні та спростовуються матеріалами провадження.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника, у тому числі і зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Судом встановлено, між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 склалися довготривалі особисті неприязні відносини, на ґрунті яких між ними 04 липня 2018 року близько 15.30 год. на прилеглій території готелю «Случ» (ТОВ «Міронекс»), що по АДРЕСА_2 , стався словесний конфлікт, який у подальшому переріс у штовханину, під час якої ОСОБА_6 умисно наніс щонайменше три удари кулаками обох рух в ділянку голови ОСОБА_9 , чим заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколоочної ділянки обличчя, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, за обставин і в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Так, суд першої інстанції на обґрунтування доведеності вини обвинуваченого проаналізував показання потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що 04 липня 2018 року на прилеглій території готелю «Случ» до нього підійшов агресивно налаштований ОСОБА_6 , який щось викрикував, показував якісь жести, після чого почав виривати попільничку, коли він намагався йому завадити, відчув один удар у ділянку голови, який кулаком руки наніс йому ОСОБА_6 , від удару він зробив один крок назад і в цей момент ОСОБА_6 наніс йому ще близько чотирьох ударів кулаками обох рук в ділянку голови. У цей момент до них підбігли його дружина ОСОБА_10 та працівниця готелю ОСОБА_19 , які почали кричати і ОСОБА_6 відійшов. Після отриманих ударів у нього було головокружіння та нудота, а біля правого ока було почервоніння, через деякий час на тому місці з`явився синяк.

Свої показання потерпілий ОСОБА_9 підтвердив в ході проведення слідчого експерименту, де показав на місці події механізм нанесення йому ударів ОСОБА_6 - один удар кулаком руки в ділянку голови, після чого ще близько чотирьох ударів почергово кулаками обох рук в ділянку голови, що підтверджується протоколом слідчого експерименту від 10 вересня 2020 року (т.3 а/п 43-46, 93).

Показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були очевидцями події.

З показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вбачається, що 04 липня 2018 року вони перебували у робочому кабінеті ОСОБА_10 , вийшли на подвір`я через галас на вулиці та побачили як ОСОБА_6 наніс кулаками обох рук декілька ударів в обличчя ОСОБА_9 , поки якийсь чоловік їх не розборонив. Після бійки вони бачили на обличчі в ділянці очей у ОСОБА_9 почервоніння, як показала ОСОБА_10 , яке переросло у синець.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також підтвердили наявність конфлікту 04.07.2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зокрема, вказані свідки підтвердили факт словесного конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, а також шарпанину між ними, яка відбувалась на задньому дворі готелю «Случ».ОСОБА_14 показав, що він їх розборонив, при цьому він не пам`ятає, щоб ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_9 . Тоді як ОСОБА_13 показав, що не пам`ятає хто кому наніс перший удар, однак повідомив, що удари були.

Покази потерпілого та вказаних свідків також підтверджуються протоколом огляду речових доказів від 30 липня 2018 року за результатами огляду відеозапису з камер відеоспостереження, що встановлені на території готелю «Случ», розташованого по АДРЕСА_2 , а також доданим до нього диском відеозапису, який було переглянуто у судовому засіданні та з якого вбачається, що о 15.39.05 ОСОБА_6 наносить правою рукою один удар в ділянку голови ОСОБА_9 , після цього одразу ж лівою рукою наносить ще один удар в голову ОСОБА_9 , а після цього ще один удар правою рукою в голову ОСОБА_9 , останній закриває голову руками та пригинається, після чого ОСОБА_6 ще наносить по руках два удари і ОСОБА_9 о 15 год. 39 хв. 07 сек. його відштовхує від себе. Далі на відеозаписі зафіксовано як якийсь чоловік встав між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та не пускав їх один до одного. Також біля них стояли дві жінки, одна з яких схожа на ОСОБА_10 . Крім того, біля входу в готель стояли троє людей, двоє з яких схожі на допитаних судом свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Також на площадці зафіксовано четверо робітників, які займались благоустроєм ділянки (т.2 а/п 182-186, т.3 а/п 94).

Проаналізовано судом і висновок судово-медичної експертизи №70 від 30 липня 2018 року, згідно якого на підставі наданої експерту медичної документації у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу правої очниці, який міг виникнути від, як мінімум, однієї дії удару тупого твердого предмету, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Встановити причинний зв`язок вищевказаного крововиливу з подіями, які вказані в ухвалі від 04 липня 2018 року, не представляється можливим, так як в записах травматолога від 04 липня 2018 року будь-яких видимих тілесних ушкоджень не вказано. Встановити давність спричинення вказаного тілесного ушкодження не представляється можливим, так як в медичній карті амбулаторного хворого був наявний лише один запис за 09.07.2018 лікаря-травматолога, де не вказаний колір крововиливу. ЧМТ. Травматична цефалгія. Струс головного мозку об`єктивними даними не підтверджений, тому при оцінці ступеню важкості до уваги не приймався (т.2 а/п 175-176).

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_17 підтвердив свій висновок, показав, що при проведенні експертизи огляд ОСОБА_9 він не здійснював, а експертизу проводив на підставі наданої медичної документації, де було вказано лише про наявність у ОСОБА_9 крововиливу, однак не вказано його розмір і колір, а тому визначити час його виникнення було не можливо.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано покладено в основу вироку висновок додаткової судово-медичної експертизи №155 від 17 квітня 2019 року, згідно якого ОСОБА_9 було спричинене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя. Таке ушкодження могло утворитись від одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар», про що свідчать характер і локалізація цього ушкодження, яке за своїми ознаками відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Характер і локалізація тілесного ушкодження у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного зросту. Характер і локалізація тілесного ушкодження в потерпілого не виключають можливості його утворення за тих обставин, які зафіксовані камерою спостереження 04.07.2018 о 15 год. 39 хв. (т.2 а/п 234-236).

Судово-медичний експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні також підтримав свій висновок та надав щодо нього пояснення.

Вважати наведені та інші досліджені в судовому засіданні судом першої інстанції докази недостатніми для обґрунтування винуватості обвинуваченогоОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення зач.1 ст.125 КК України на думку колегії суддів підстав немає.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним по справі та дослідженим у судовому засіданні доказам в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпіломуОСОБА_9 .

На думку колегії суддів, висновки суду не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних і інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Наведені докази спростовують доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Колегія суддів також вважає неспроможними доводи захисника, що суд не вірно оцінив висновки судово-медичної експертизи № 70 від 30 липня 2018 року та № 155 від 17 квітня 2019 року, які не встановлювали причинного зв`язку між виявленими тілесними ушкодженнями у потерпілого і обставинами викладеними в ухвалі про призначення експертизи, тому не є належними та допустимими доказами.

Враховуючи вимоги статей 84, 94, ч.10 ст.101 КПК України, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, в тому числі і висновок експерта, тож суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення у цьому кримінальному провадженні.

Вказані висновки судово-медичних експертиз, які експертами були підтримані та роз`яснені під час судового розгляду, в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, а саме, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , даними відеозапису з камер відеоспостереження готелю «Случ» свідчать про те, що тілесні ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя виникли у ОСОБА_9 . саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 , який 04 липня 2018 року о 15 год. 39 хв. наніс ОСОБА_9 не менше трьох ударів кулаками обох рук в область голови.

Доводи захисника, що покази свідків ОСОБА_10 , яка є дружиною потерпілого, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є адвокатами та неодноразово представляли інтереси потерпілого, тому їхні покази в якості свідків не можуть бути належними та допустимими доказами, були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані свідки були безпосередніми очевидцями події і їх показання повністю узгоджуються як між собою, так і повністю відповідають подіям, які зафіксовані на відеозаписі з камери відеоспостереження готелю «Случ», на якому також зафіксовано безпосередню присутність цих свідків на місці події.

Що стосується доводів захисту стосовно недостовірності викладання судом у вироку пояснень під час судового засідання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки свідки підтвердили, що між потерпілим і обвинуваченим була штовханина, ОСОБА_14 , що він не пам`ятає, щоб ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_9 , тоді як ОСОБА_13 показав, що удари були від обох.

Стосовно доводів сторони захисту про неналежність як доказів показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є лікарями та не були очевидцями події і фактично не повідомили жодної інформації, яка б підтверджувала чи спростовувала вину обвинуваченого, то колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції посилається на ці покази, які підтверджують факт звернення потерпілого ОСОБА_9 за медичною допомогою та його перебування на лікуванні у Старокостянтинівській ЦРЛ.

Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих (стосовно цього елемента доказування) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 757/30683/16-к).

Сукупність доказів, які зібрані під час досудового розслідування та досліджені під час судового розгляду, переконують суд в тому, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України за обставин встановлених судом и зазначених у вироку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про скасування вироку суду першої інстанції на призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Стосовно доводів захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 після подій 04 липня 2018 року легких тілесних ушкоджень, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 61 від 05 липня 2018 року, однак наявність цих ушкоджень не спростовує доведеність скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунутого обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання особі обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, має двоє неповнолітніх дітей та позитивно характеризується, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України та належним чином врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, що в сукупності послужило підставою до прийняття рішення суду про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином були враховані всі матеріали, які характеризують обвинуваченого, в тому числі і зазначені стороною захисту в апеляційній скарзі, при цьому суд призначив покарання у виді громадських робіт, що не є найсуворішим видом покарання за санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на момент постановлення судового рішення закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визначені ст.49 КК України, обвинувачений не заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності з цих підстав, тому обвинувачений ОСОБА_6 звільнений від призначеного судом покарання, на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Розглядаючи апеляційні доводи потерпілого, колегія суддів констатує, що рішення місцевого суду про часткове задоволення цивільного позову потерпілого та стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Згідно з вимогами ч.1 та ч.5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає, окрім іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно правового висновку, викладеного в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_9 подано цивільний позов, в якому він просив стягнути з обвинуваченого на його користь заподіяну кримінальним правопорушеннямморальну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. Такий розмір обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 у нього стався розлад здоров`я та він був вимушений тривалий час проходити лікування в медичних закладах. Внаслідок тілесних ушкоджень він отримав травми, які підтверджуються висновком експерта Хмельницької обласної СМЕ, який долучений до матеріалів справи. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого, які виразились в акті агресії та нанесені потерпілому тілесних ушкоджень, останньому завдано моральної шкоди, яка полягає у нервових переживаннях та завантаженості, а також стресом, біллю і постійною тривогою, яка супроводжує його по сьогоднішній день.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом потерпілого, виходив з доведеності винуватості обвинуваченого в умисному заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, вважав, що ОСОБА_9 зазнав фізичного болю та страждань, змушений був лікуватись, через що змінився звичний уклад його життя, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також вживати заходів для притягнення винного до відповідальності, в зв`язку із чим він мав право на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого, наслідків, що настали, понесених потерпілим моральних страждань, суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про задоволення позову потерпілого про стягнення моральної шкоди частково, що розмір відшкодування слід визначити в сумі 10000 грн., зазначена сума компенсує понесені моральні втрати.

На думку колегія суддів, задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди у визначених судом розмірах, відповідає вимогам розумності та справедливості, характеру й ступеню моральних переживань потерпілого, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Стосовно доводів потерпілого, що ним було пройдено лікування у сімейного лікаря та у психолога у м. Хмельницькому через погіршення стану здоров`я після заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що підтверджено копією висновку психолога про психологічний стан потерпілого та є підтвердженням понесеної потерпілим моральної шкоди у більшому розмірі ніж призначив суд, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки психологічне обстеження ОСОБА_9 проведене 20.02.2023 приватним психологом, згідно цього заключення підставою для звернення було погіршення психоемоційного стану ОСОБА_9 після побиття 04.08.2018, наслідком якого був струс мозку та довготривале лікування, що не відповідає матеріалам провадження та встановленим обставинам. При наявності погіршення стану здоров`я після вчинення кримінального правопорушення, враховуючи значний сплив часу, причинний зв`язок погіршення стану із тілесними ушкодженнями, заподіяними під час вчинення правопорушення, повинний бути встановлений висновком експерта.

Також колегія суддів критично ставиться до доводів потерпілого, що обвинувачений ОСОБА_6 уже неодноразово вчиняв злочини, покарання за які передбачені ст.125 КК України і після притягнення до кримінальної відповідальності все одно не став на шлях виправлення та продовжує вчиняти насильницькі дії проти мешканців м.Старокостянтинова, зазначене є обтяжуючою обставиною, тому у даній справі має бути стягнуто максимальну суму моральної шкоди завдану потерпілому ОСОБА_9 , оскільки наведене спростовується матеріалами провадження, на час вчинення вказаного кримінального проступку ОСОБА_6 не мав судимості, окрім того, наведене не є підставою для збільшення розміру моральної шкоди.

На підставі викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та потерпілого. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, вмотивоване та обґрунтоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3