Справа №523/4558/18
Провадження №1-в/523/247/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ДП «Морський торгівельний порт «Південий» в особі директора ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

З клопотання вбачається, що за результатами розгляду кримінального провадження №0000393 від 22.03.2017 року, Суворовським районним судом м.Одеси від 28.01.2019 ухвалено вирок у справі №523/4558/18. Згідно з вищевказаним вироком, зокрема, визначено речові докази зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, у вироку встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до наказу №460-ОС від 27.07.2016 директора ДП «Морський торговельний порт Южний» з 30.07.2016 призначена на посаду та приступила до виконання своїх обов`язків провідного бухгалтера розрахунково-касового сектору централізованої бухгалтерії ДП «Морський торговельний порт «Южний».

Відповідно до п. 2 «Посадових інструкцій провідного бухгалтера розрахунково- касового сектору централізованої бухгалтерії», провідний бухгалтер розрахунково- касового сектору централізованої бухгалтерії: забезпечує виконання покладених на сектор функцій щодо організації бухгалтерського обліку господарсько-фінансової діяльності підприємства; здійснює зведення всіх видів нарахування і утримання із заробітної плати працівників, веде оборотну відомість за рахунком 377; здійснює контроль за дотриманням штатної дисципліни і посадових окладів, правильним витрачанням фонду заробітної плати, нарахуванням всіх видів премій, винагород і допоміг; інформує головного бухгалтера підприємства про виявлені порушення фінансової дисципліни.

Згідно протоколу огляду від 04.03.2017 року комп`ютер PENTIUM-4-631, інв.№40011 було вилучено в рамках кримінального провадження №0000393 від 22.03.2017 року у ДП «МТП «Южний». Згідно наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №399 від 12.05.2023 Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» перейменовано в Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний».

У вироку Суворовського районного суду м.Одеси у справі №523/4558/18 також із засуджених стягнуто кошти за проведення, зокрема, судової комп`ютерно-технічної експертизи № 63 від 18.05.2017.

Тобто наразі, комп`ютер PENTIUM-4-631, інв.№40011 не слугує будь-якою доказовою базою для кримінального провадження №0000393, оскільки всі експертизи наразі проведено.

У відповідності до ч.2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.73 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яка затверджена спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною податковою адміністрацією України, Службою № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 (далі - Інструкція), у випадках, коли поверненню власникам підлягають вилучені у них промтовари, вони повертаються за рішенням працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, суду. Особі, якій повертаються вилучені у неї промтовари, надсилається повідомлення, копія якого підшивається до кримінальної справи. Повернення речей проводиться під розписку, про що в журналі робиться відповідна відмітка.

З метою повернення комп`ютера PENTIUM-4-631, інв.№40011 дійсному володільцю майна на адресу органу досудового слідства направлено відповідний лист №6075/25/103/23 від 26.12.2023, у відповідь СУ ГУНП в Одеській області листом №4/1- 1715 від 22.01.2024 відмовлено у такому поверненні.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин слідчий суддя визнав можливим розглядати клопотання про скасування арешту майна за відсутності особи, яка подала клопотання, та слідчого, на підставі наявних матеріалів.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абзац 2 ч. 1 ст. 174 КПК України).

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов: доведення, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; доведення, що арешт накладено необґрунтовано.

В даному випадку судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, отже при арешті майна було дотримано принципу "законності" і він не був свавільним, саме втручання є пропорційним, адже відповідає тяжкості правопорушення.

Обставин, передбачених ст. 174 КПК України, які б слугували підставою для скасування арешту майна повністю чи частково не встановлено, оскільки досудове розслідування не завершене та проводяться слідчі та процесуальні дії спрямовані на встановлення достовірних обставин кримінального правопорушення.

З метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, слідчий суддя вважає, що до проведення необхідних процесуальних та слідчих дій, арешт вказаного нерухомого майна скасуванню не підлягає, оскільки такі дії можуть зашкодити кримінальному провадженню.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що клопотання ДП «Морський торгівельний порт «Південий» в особі директора ОСОБА_3 про скасування арешту майна підлягає задоволенню, оскільки в ньому відпала необхідність.

Керуючись ст.ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ДП «Морський торгівельний порт «Південий» в особі директора ОСОБА_3 про скасування арешту майна, - задовольнити.

Зняти арешт з комп`ютера PENTIUM-4-631, інв.№40011;

Повернути комп`ютер PENTIUM-4-631, інв.№40011 ДП «МТП «Південний», як володільцю зазначеного майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1