Справа № 307/688/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/204/23 за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2024 року відмовлено у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, не працюючому, не одруженому, уродженцю с. Бедевля, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою рахується з 16 години 00 хвилин 03 квітня 2024 року.

Строк дії ухвали до 16 години 00 хвилин 02 червня 2024 року.

Судом встановлено, що враховуючи мету і підстави застосування запобіжного заходу, наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, ті обставини, що він обвинувачується у скоєнні умисного злочину, який спричинив смерть людини, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, який відноситься до тяжкого злочину, немає постійного місця роботи, немає тісних соціальних зв`язків, його репутацію (попередню соціальну поведінку), частково відшкодував потерпілій моральну шкоду та потерпіла ОСОБА_9 заперечує щодо звільнення його з-під варти, та приходить до висновку про існування на час розгляду справи в суді ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою, не зменшилися, зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнення від покарання за вчинений злочин, позаяк йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років. Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які на даний час судом не допитані, а також він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і ризики, які враховувалися при обранні ОСОБА_7 судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави не відпали і продовжують існувати, обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, судове слідство у кримінальному провадженні триває, а тому тримання під вартою обвинуваченого буде виправданим та необхідним.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, то суд зазначив, що наведені у цьому клопотанні доводи про те, що потерпілий ОСОБА_10 також отримав значні тілесні ушкодження від інших осіб за день до конфлікту з обвинуваченим напередодні 27 серпня 2022 року, про що показали в судовому засіданні допитані судом свідки, та доводи про те, що у висновку комісійної судово-медичної експертизи від 06 листопада 2023 року за № 078 встановлено, що тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого мають ознаки так званої "травми прискорення", тобто, є характерними для падіння потерпілого з висоти власного росту навстоячки, у тому числі, і для падіння за інших умов з подальшим співударянням із травмуючим агентом, які, на думку захисту, є доказами невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК Україна, за приписами ч. 2 ст. 94 КПК України не мають для суду наперед встановленої сили, і для прийняття процесуального рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд врахував сукупність наявних ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, та вагомість зібраних доказів у вказаному кримінальному провадженні, і дійшов до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважають, що висновки суду в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування. Просять скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала доповнення до апеляційної скарги та зазначила, що враховуючи стан та тривалість розгляду справи, ризики, що зумовили обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшились і у своїй сукупності в подальшому його не виправдовують, разом з тим, наявні нові обставини, що повинні бути враховані судом в порядку ст. 178 КПК України. Вважає, що доказами, що досліджені у справі підтверджуються обставини, що виключають можливість завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (черепно-мозкової травми) покійному ОСОБА_11 , які стали причиною його смерті, отже, склад кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України у діях ОСОБА_7 виключається доказами по справі, що свідчить про явну необґрунтованість підозри. Зазначає, що стороною обвинувачення жодним чином не було доведено необхідність застосування цього виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому на думку сторони захисту, є можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із засобом контролю. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, винести нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити. Змінити обраний ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з/без засобами контролю або визначити розмір застави, в межах, передбачених кодексом.

Апеляційна скарга розглядаються за відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб апеляційний суд бере до уваги, що: учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого і від нього не надходило клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_7 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, незаконний вплив на родичів померлого чи свідків з метою зміни ними показів на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення, які на даний час не відпали та не зменшилися.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що доказами, що досліджені у справі підтверджуються обставини, що виключають можливість завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (черепно-мозкової травми) покійному ОСОБА_11 , які стали причиною його смерті, отже, склад кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України у діях ОСОБА_7 виключається доказами по справі, що свідчить про явну необґрунтованість підозри, колегія суддів визнає безпідставними та звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, родичів померлого потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинуваченим, стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й домашнього арешту.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки інкриміноване ОСОБА_7 кримінально-каране діяння поєднане із застосуванням насильства, що спричинило смерть потерпілого.

Тому, безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 було б можливим застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, незаконного впливу на родичів померлого чи свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2024 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді