Справа № 308/6999/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/2/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Закарпатська УВП №9» та Закарпатським апеляційним судом, кримінальне провадження №0000535 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою, освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений подав апеляційну скаргу на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років і 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_6 , шляхом часткового складання з вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року, переглянутого Київським апеляційним судом 13.09.2023 року, остаточне покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 , на підставі статті 72 КК України, рахується з моменту його фактичного затримання 17 травня 2022 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави 858 гривень 10 копійок витрат за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/107-22/4241-ТВ від 31.05.2022.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 23.05.2022 підлягає скасуванню.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо нього та закрити провадження на підставі ч.2 ст. 284 КПК України за відсутності допустимих доказів та підстав для доведення його винуватості. Просить дати йому можливість піти боронити народ України, кордони держави, що дасть йому можливість стати до лав ЗСУ та називатися з великої літери Українцем.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що у судовому засіданні він вину у скоєнні злочину не визнав, як і не визнав крадіжку мобільного телефону. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Жоден з допитаних в судовому засіданні свідків не надав показання, що бачили як він бив чи застосовував фізичну силу щодо громадянина ОСОБА_8 чи брав його мобільний телефон. Відтак свідки не можуть стверджувати що крадіжка телефона у ОСОБА_9 відбулася саме від його, ОСОБА_10 , дій. Навпаки свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_8 , будучи п`яним сам підійшов до ОСОБА_6 , кидався битися, нецензурно висловлювався, саме тоді мобільний телефон випав, а потерпілий не помітив, бо його інші відвідувачі виганяли із закладу. До ОСОБА_8 під час бійки підходив хлопець з іншої компанії. Крім того вона бачила, як телефон підняв свідок ОСОБА_12 , який набрав якийсь номер на телефоні і просив прийти забрати ОСОБА_8 . Коли ж ОСОБА_8 з підтримкою повернувся, то ОСОБА_6 вже не було на місці події. Потім вона бачила з телефоном ОСОБА_8 свідка ОСОБА_12 в СК «Юність» і останній віддав телефон власноруч працівникам поліції.

Апелянт наполягає що з показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що саме він передав телефон працівникам поліції які його поклали в чорну сумку. Відповідно досудовим розслідуванням справу стосовно нього сфальшовано. Твердження, що саме він наніс удари потерпілому та викрав телефон є недоведеними. Протоколи в справі не відповідають фактичним обставинам справи. Відтак докази є недопустимі. Обвинувачення побудовано на тому, що на момент повернення ОСОБА_13 зі своїм братом та іншими двома особами на місце події, він, ОСОБА_10 , був відсутній, а тому саме його слід вважати винуватим у злочинах, є безпідставно.

Апелянт покликається, що повідомляв усно суд про те, що працівники поліції підклали йому в сумку телефон, але суд це не хотів перевіряти мотивуючи тим, що він не писав скарги на дії працівників поліції, але він , ОСОБА_6 не є юридично обізнаний в можливостях та діях які б міг вчиняти, а саме скаржитися на дії працівників поліції .

Апелянт вважає, що такі обставини мають значення для справи та для захисту його інтересів. Суд першої інстанції врахував лише матеріали справи, але не взяв до уваги його доводи. Крім того апелянт не погоджується з кваліфікацією вини у вчиненні злочину за частиною 4 ст. 186 КК України, як вчинене у воєнний стан, якщо в Україні війна не оголошена і в Закарпатській області воєнні дії не ведуться, повітряну тривогу ігнорують. У матеріалах справи немає доказів того, що саме він вчинив злочини у яких його звинувачують.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2022 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з додатками.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.20221 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема - Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022, воєнний стан продовжено з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 травня 2022 року близько 20 години 20 хвилин, під час дії на території України воєнного стану, знаходячись за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська 6-8, неподалік спорткомплексу «Юність», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з корисливих мотивів, а саме власного збагачення, з застосуванням насильства що не було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито викрав належний потерпілому мобільний телефон марки «iPhone 11» ІМЕІ 1 - НОМЕР_1 , ІМЕІ 2- НОМЕР_2 , чим спричинив матеріального збитку на суму 15 333 гривні.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_7 про відмову у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та залишенні без змін вироку суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, за обставин, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані, за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_6 обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, який своєї вини не визнав та у вчиненому не розкаявся, дані про особу обвинуваченого має місце реєстрації та не має постійного місця проживання, офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного стабільного доходу, не одружений, не має соціально стримуючих факторів, за місцем останнього тимчасового проживання в СК «Юність» характеризується посередньо.

Обставини, які пом`якшують покарання судом не встановлено.Обставини, які обтяжують покарання судом встановлено, рецидив злочину та вчинення злочину повторно.

Крім того судом першої інстанції було оцінено покази свідків сторони захисту, та суд поставився до них критично, хоча в цілому вони і відображають події які відбулись біля СК «Юність» 16.05.2022 року приблизно о 20 год. 20 хв., однак суд, вважав, що вони не в повній мірі узгоджуються між собою, містять розбіжності, свідки плутаються у своїх показах.

Свідок ОСОБА_14 стверджувавла, що телефон передав поліції ОСОБА_15 , однак саме момент передачі телефону не бачила хоча стверджує, щодо моменту приходу поліції вже постійно перебувала в залі СК «Юність». Стверджує також, що свідок ОСОБА_15 дзвонив власнику телефону, щоб його забрали, але пояснити куди і як він міг дзвонити власнику телефону, якщо сам телефон був у нього пояснити не може.

Свідок ОСОБА_15 , на початку стверджував, що телефон передав працівникам поліції на вулиці біля СК «Юність», потім, що працівники поліції забрали йог в приміщенні залу СК «Юність» зі столу де він заряджався, потім, що він взяв його зі столу і передав працівникам поліції. При цьому не може пояснити, як працівники поліції зрозуміли, що телефонував саме він і як серед великої кількості люде в залі змогли знайти одразу його. Крім того його покази різняться з показами обвинуваченого ОСОБА_6 , який стверджував, що працівники поліції були у формі, а свідок ОСОБА_15 , стверджує, що без форми та пояснити чому він був впевнений що це саме працівники поліції пояснити не зміг.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена.

Зібрані по кримінальному провадженню та досліджені в судовому засіданні докази є достовірними, належними та допустимими, оскільки не суперечать матеріалам справи, та узгоджуються як між собою, так і з письмовими, і іншими доказами у кримінальному провадженні, прямо підтверджують обставини, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або закриття провадження суд апеляційної інстанції не вбачає.

Апеляційні вимоги обвинуваченого щодо розбіжностей в показах свідків були предметом дослідження в суді першої інстанції. Інших підтверджень своєї невинуватості обвинувачений в апеляційній скарзі не наводив.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що жодних скарг обвинуваченим, щодо неправомірних дій працівників поліції, щодо нібито підкинутого йому у сумку телефону, обвинувачений ОСОБА_6 ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не подавав, при цьому, на кожній із зазначених стадій йому було забезпечене гарантоване Конституцією України право на захист, тобто будучи юридично необізнаним, останній мав можливість скористатись допомогою кваліфікованого захисника, з метою подання таких скарг та захисту своїх інтересів.

Покази ОСОБА_6 , в цій частині, крім показів свідка ОСОБА_15 , до яких суд віднісся критично, не були підтверджені, жодними іншими належними та допустимими доказами.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

На думку колегії суддів судом першої інстанції по дані справі було прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування відсутні, відповідно апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023 року яким ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: