ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2035/6613/2012 Номер провадження 11/814/5/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_8 представника потерпілої ОСОБА_9 на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Постановою суду задоволено клопотання підсудного ОСОБА_10 та закрито кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що від часу подій, викладених в обвинувальному акті, до часу заявлення підсудним ОСОБА_10 клопотання про закриття кримінальної справи відносно нього, у зв`язку з закінченням терміну давності, минуло більше ніж п`ятнадцять років.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 представник потерпілої ОСОБА_9 просить скасувати постанову районного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування вимог зазначає, що судом винесено постанову з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, судове засідання проводилось за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , хоча вона повідомляла суд, що хворіє на КОВІД-19 і не може з`явитися у судове засідання 29.12.2021, просила суд перенести розгляд справи.

Крім того вказує, що по справі є і інші обвинувачені та інші потерпілі, але суд першої інстанції належним чином не з`ясував причини їх неявки у судове засідання 29.12.2021 і розглянув справу без участі і інших обвинувачених та без інших потерпілих.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив без розгляду цивільний позов ОСОБА_9 з чим вона незгодна, оскільки вона є потерпілою та цивільним позивачем, а також, існує шкода завдана злочином, яка повинна бути відшкодована, а законні інтереси потерпілої повинні бути захищені судовою владою.

Також вказує, що судом першої інстанції були неправильно розраховані процесуальні строки по справі, оскільки обвинувачені переховувалися від слідства, а на час переховування строки зупиняються.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор заперечив проти доводів скарги. Інші учасники судового провадження, будучи належним чином повідомлені, до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 365 КПК України (1960 року), рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

В той же час, згідно з положеннями ст. 367 КПК України (1960 року) підставами для скасування або зміни судових рішень, зазначених у частині першій статті 347 цього Кодексу, при розгляді справи в апеляційному суді є зокрема однобічність або неповнота дізнання, досудового чи судового слідства, істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Нормами ст. 368 КПК України (1960 року) визначено, що однобічним або неповним визнається дізнання, досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Дізнання, досудове чи судове слідство в усякому разі визнається однобічним і неповним: коли не були допитані певні особи, не були витребувані і досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи; коли не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу засудженого чи виправданого.

У розумінні ст. 370 КПК України (1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Статтею 267 КПК України (1960 року) передбачено право потерпілого давати показання; заявляти відводи і клопотання; висловлювати свою думку про клопотання інших учасників судового розгляду; давати пояснення з приводу досліджуваних судом обставин справи; подавати докази, задавати питання свідкам, експертові, спеціалістові і підсудним; брати участь в огляді місця вчинення злочину, речових доказів, документів, а в справах, зазначених у частині першій статті 27 цього Кодексу, - підтримувати обвинувачення. Потерпілий може брати участь у судових дебатах.

Відповідно до статті 261 КПК України сторона обвинувачення (прокурор, а також потерпілий, цивільний позивач та їх представники) і сторона захисту (підсудний, захисник і законний представник, цивільний відповідач і його представник) користуються рівними правами на заявлення відводів і клопотань, подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Як встановлено апеляційним судом, при розгляді клопотання підсудного ОСОБА_10 , судом першої інстанції наведених вище вимог дотримано не було.

Як вбачається із матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 190 КК України, де потерпілими є ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Однак, розглядаючи клопотання ОСОБА_10 про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням терміну давності, судом взагалі не було повідомлено про дату засідання та не з`ясовано позицію потерпілої сторони за епізодом заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене групою осіб за попередньою змовою, у великих розмірах (ч. 3 ст. 190 КК України), яким спричинено шкоду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Та у постанові суду було зазначено про думку з приводу поданого клопотання лише потерпілої ОСОБА_9 , що на переконання апеляційного суду свідчить про порушення прав інших потерпілих, наданих їм законом.

В той же час, рішення суду першої інстанції не містить належних обґрунтувань своїх висновків щодо необхідності задоволення клопотання.

Так суд першої інстанції, приймаючи рішення про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, послався на той факт, що від часу подій, викладених в обвинувальному акті, до часу заявлення підсудним ОСОБА_10 клопотання про закриття кримінальної справи відносно нього, у зв`язку з закінченням терміну давності, минуло більше ніж п`ятнадцять років, вказавши на положення п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 КПК України (1960 року) при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, ч. 2 ст. 11-1 КПК України (1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Однак, як вбачається із постанови суду, в ній відсутні дослідження обставин та висновки, які підлягають встановленню при звільненні особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, зокрема чи не ухилявся підсудний від досудового розслідування або суду, чи не вчиняв він нового злочину, що впливає на зупинення та переривання строків давності.

Як наслідок не перевірено, які саме строки, визначені ст. 49 КК України, в даному випадку слід застосовувати загальні, які визначені у частині другій цієї статті, чи диференційовані, визначені у частині першій, з огляду на те, що інкриміновані ОСОБА_10 злочини, були вчинені у 2004-2005 роках, тобто на момент прийняття рішення судом пройшло більше ніж 15 років.

Суд взагалі не перевірив та не навів доводів щодо дослідження обставин не вчинення обвинуваченим нового злочину протягом останніх 16 років після вчинення злочинів у даній справі. Отже суд неповно дослідив обставини, які мав обов`язково дослідити для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У зв`язку із встановленням вказаних порушень, які на переконання колегії суддів є істотними, та такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, постанова суду щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді суд має створити необхідні умови сторонам кримінального провадження для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року),-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 представника потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3