печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 за погодженням прокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001048 від 20.06.2024 до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.06.2024 року приблизно о 13:45 годин у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших невстановлених на даний час осіб, котрі разом перебували за адресою АДРЕСА_1 , раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі людини за попередньою змовою групою осіб із заподіянням потерпілому фізичних страждань.

При цьому, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи усвідомлюючи, що для вчинення злочину їм необхідно мати фізичну, у тому числі чисельну перевагу над потерпілим, вступили у попередню змову, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь.

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі людини, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи обрали об`єктом своїх злочинних посягань раніше не знайомого їм ОСОБА_11 .

Далі, приблизно о 13:50 годин ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, наблизились до ОСОБА_11 , та, діючи умисно, узгоджено, цілеспрямовано, фізично оточили останнього та шляхом блокування його руху, штовханини, застосування фізичної сили та чисельної переваги, унеможливили подальше пересування ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, продовжуючи реалізацію спільного умислу, направленого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, застосували фізичну силу до потерпілого, яка виразилась у нанесенні не менше двох ударів та застосуванні прийомів боротьби, а саме: удушення обома руками шиї ОСОБА_11 , тим самим подавили волю останнього до опору.

Не зупиняючись на досягненому, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, продовжуючи спільні злочинні дії, направлені на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи, що за законом вони не мають права позбавляти волі іншу особу, всупереч вимогам статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, умисно застосували до ОСОБА_11 спеціальний засіб - металеві кайданки, чим унеможливили здійснення опору останнім, та незаконно позбавили ОСОБА_11 можливості вільно пересуватися та вибирати місце свого перебування, і таким чином протягом близько 20 хвилин незаконно утримували потерпілого за вказаною вище адресою, де ОСОБА_11 знаходитись не бажав, та не мав змоги вільно залишити місце свого перебування, чим заподіяли останньому фізичні страждання.

Крім того, 20.06.2024 приблизно о 13:45 годин у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших невстановлених на даний час осіб, котрі разом перебували за адресою АДРЕСА_1 , раптово виник злочинний умисел, направлений на катування, тобто на умисне діяння, спрямоване на заподіяння за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_11 сильного фізичного болю та морального страждання, з метою примусити його вчинити дії, що суперечать його волі, з метою покарати його за дії, вчинені ним, та з метою залякування потерпілого.

З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , вступили між собою у попередню змову, усвідомлюючи протиправність своїх дій, та бажаючи таким чином протиставити себе суспільству та потерпілому, згодились на вчинення зазначеного злочину.

Так, 20.06.2024 приблизно о 13:45 годин ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, зухвало, агресивно, з метою покарати потерпілого ОСОБА_11 за вчинені ним дії, шляхом заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання, умисно позбавили волі останнього, шляхом його незаконного утримання та застосування протягом 20 хвилин спеціального засобу - металеві кайданки, без передбаченого законом дозволу.

При цьому вказані особи перебували у громадському місці, були одягнені у камуфльовану військову форму без розпізнавальних знаків, обличчя були приховані масками по типу «балаклава», та мали при собі предмети, зовнішньо схожі на пістолети, і таким чином викликали почуття страху у ОСОБА_11 , який у вказаний момент перебував разом з малолітньою дитиною.

Одночасно з цим, реалізуючи спільний умисел, направлений на катування ОСОБА_11 , тобто на умисне діяння, спрямоване на заподіяння останньому сильного фізичного болю і морального страждання, вчинене з метою його залякування, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно нанесли ОСОБА_11 не менше двох ударів кулаками рук в область тулуба, тримаючи потерпілого за обидві руки та заламуючи їх за спину, застосували до останнього прийом боротьби, а саме удушення обома руками, шиї ОСОБА_11 .

Умисними спільними діями ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи спричинили потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді чисельних внутрішньо-шкірних крововиливів на голові, обличчі, шиї, тулубі та кінцівках, садна на обличчі та лівій кисті.

У подальшому, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб, вчиняючи насильницькі дії з метою заподіяння морального страждання потерпілому ОСОБА_11 , який перебував з малолітньою дитиною, не маючи відповідних повноважень, почали здійснювати на потерпілого психологічний тиск, вимагати у останнього документи, що підтверджують його перебування на військовому обліку.

Одночасно з цим, з метою залякування потерпілого, свої незаконні дії ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи фіксували на відеокамери мобільних телефонів, що викликало у потерпілого страх розповсюдження факту його приниження в мережі «Інтернет».

У подальшому ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, направлений на катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння ОСОБА_11 сильного фізичного болю та морального страждання, з метою надання видимості законності своїх злочинних дій, провокували потерпілого на активний супротив, який у подальшому видавали за вчинення потерпілим кримінального правопорушення, що пов`язане з відкритим заволодінням чужого майна, умисним пошкодженням майна, і одночасно з цим погрожували потерпілому ОСОБА_11 притягненням його до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, вказані умисні дії супроводжувались незаконним позбавленням волі потерпілого, усними приниженнями останнього, та здійсненням на нього психологічного тиску, шляхом висловлювання погроз у його бік у присутності малолітньої дитини, позбавлення його можливості перебувати поруч зі своєю дитиною, що також створювало у останнього почуття небезпеки за себе та за свою дитину.

Таким чином, 20.06.2024 в період часу з 13:45 годин до 14:15 годин, ОСОБА_8 та інші не встановлені на даний час особи, в порушення ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 28 Конституції України, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, узгоджено, здійснили катування потерпілого ОСОБА_11 , тобто вчинили умисні дії, спрямовані на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинені з метою примусити ОСОБА_11 вчинити дії, що суперечать його волі, з метою покарати його за дії, вчинені ним, та з метою його залякування.

23.06.2024 слідчими СУ ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України.

24.06.2024 першим заступником Генерального прокурора України підслідність у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 визначено за слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, враховуючи при цьому наявність ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 не має офіційного працевлаштування, постійного джерела доходів, міцних соціальних зв?язків, та враховуючи тяжкість злочину, після повідомлення про підозру в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_8 , будучи одним з учасників кримінального правопорушення після його вчинення не повідомив правоохоронні органи про свою причетність до вищевказаних подій та розуміючи протиправний характер своїх дій залишив місце вчинення злочину та виїхав за межі Дніпропетровської області, тобто від місця вчинення кримінального правопорушення до міста Київ, тим самим почав переховуватись від органів досудового розслідування.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 , ознайомившись із наявними матеріалами кримінального провадження, долученими до клопотання в якості додатку може здійснити спробу знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у вигляді речей, взуття, годинників та інших речей, в які був одягнений підозрюваний чи його співучасники в момент вчинення злочину.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Враховуючи поведінку останнього при вчиненні кримінального правопорушення, наявність вогнепальної зброї, гарну фізичну підготовку, існує ризик, що ОСОБА_8 може здійснити спробу залякування вищевказаних осіб з метою зміни останніми своїх показів або відмови від дачі показів в судовому засіданні, так як вказані особи судом ще не допитані. Дані вищевказаних осіб підозрюваному стали достеменно відомі, так як останній отримав копії матеріалів кримінального провадження в якості додатку до цього клопотання.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовано тим, що підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як останній займається діяльністю, пов`язаною із найманою охороною, має зареєстровану вогнепальну зброю та не має офіційного, тобто легального джерела доходів, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення виконуючі незаконні вказівки осіб, яких він охороняє або спричинити своїми діями тілесні ушкодження або інші негативні наслідки, виконуючи обов`язки приватної охорони.

Вказані обставини, на думку сторони обвинувачення, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурори в судовому засіданні доводи клопотання підтримали, просили клопотання задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні захисники заперечували щодо задоволення клопотання, зазначивши про безпідставність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із необґрунтованою підозрою та як наслідок відсутністю ризиків заявлених прокурором, які обумовлюють можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу. Надали документи, які характеризують особу підозрюваного, вказали що у підозрюваного на утриманні перебуває двоє дітей.

Крім того, в судовому засіданні сторона захисту подала скаргу в порядку ст. 206 КПК України у якій просила визнати незаконним затримання підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та негайно його звільнити.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

23.06.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України.

24.06.2024 першим заступником Генерального прокурора України підслідність у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024 визначено за слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Luigi Ferrari Bravo v. Italy» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Murray v. the United Kingdom» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Cloot v. Belgium, § 40, серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Крім того, варто зазначити, що ризик перешкоджати встановленню істини у кримінальному правопорушенні доводиться з огляду на початкову стадію досудового розслідування (рішення ЄСПЛ у справі Jarzynski v. Poland, § 43).

Слідчий суддя вважає доведеними ризики, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи підозрюваного, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, враховуючи, що йому було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час досудове розслідування триває, встановлюється місцезнаходження інших учасників та свідків, а перебування підозрюваного на волі буде сприяти його переховуванню та перешкоджатиме викриттю; незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , специфіку вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані, які характеризують останнього, як особу, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність соціальних зв`язків, сімейний стан та враховує те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та приходить висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак клопотання підлягаю задоволенню.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Крім того, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, слідчий суддя вважає необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинено із застосуванням насильства.

Одночасно, слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання сторони захисту - захисників ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним затримання підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та про звільнення його з-під варти, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 206 КПК України, у випадку якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, на слідчого суддю покладається обов`язок як найшвидше з`ясувати підстави позбавлення свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя звертає увагу, що стороною захисту була заявлена скарга в порядку ст. 206 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, в свою чергу, на виконання вимог ст. 206 КПК України, слідчий суддя забезпечив розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у найкоротший строк.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.08.2024 включно у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001048 від 20.06.2024.

Встановити строк дії ухвали до 20.08.2024 включно.

Скарги сторони захисту - захисників ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним затримання підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про звільнення його з-під варти - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1