Справа №635/3966/24
Провадження №1-кп/635/773/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 07.11.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, інвалід 2 гр., зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації, а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пунктам 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Суд визнає доведеним, що після початку збройної агресії Російської Федерації проти України, в листопаді 2023 року, в денний час доби, громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник раптовий, злочинний умисел, направлений на здійснення публічних закликів до підтримки дій держави агресора та невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України до невизначеного кола осіб.

Так, ОСОБА_3 перебуваючи у домоволодінні розташованому за адресою: АДРЕСА_1 на виконання свого раптового, злочинного умислу з метою схиляння співробітників поліції, а саме: поліцейського СРПП ОСОБА_4 , інспектора СРПП ОСОБА_5 , поліцейського СРПП ОСОБА_6 , які прибули на виклик, та місцевих мешканців смт Рогань, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , до власної позиції, яка неодноразово публічно, усно висловлювалася останнім щодо правильності та правомірності поширення суверенітету російської федерації на території України, схвалював дії президента російської федерації, та закликав, що «зовсім скоро військові рф наведуть в Україні мир та порядок», закликав «товаришувати та допомагати військовим РФ» умисно, протиправно, здійснював публічні заклики до підтримки рішень та дій держави-агресора, шляхом розповсюдження закликів спрямованих на заперечення здійснення збройної агресії проти України та до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує в межах висунутого обвинувачення за ч.1 ст.111-1 КК України як публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України та публічних закликах громадянина України до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_9 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Матеріали кримінального провадження відповідають вимогам ч. 3 ст. 302 КПК України, встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження. За таких обставин суд ухвалює вирок у спрощеному провадженні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він судимості не має, до кримінальної відповідальності притягується вперше, неодружений, інвалід 2 групи, за місцем мешкання негативно не характеризується, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, у 2023 році звертався за КПНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» - діагноз: епілепсія з когнітивним порушенням.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального проступку.

Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень призначити покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений проступок, у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Витрати на залучення експертів та речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ст. ст.369,373,374,381,382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності, на строк 10 (десять) років.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1ст. 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку суду не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1