Кримінальне провадження № 194/1519/22
Номер провадження 1-кп/194/1/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в режимі відеоконференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2022 року за № 0000338 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

24.02.2022 року РФ здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, наприкінці лютого 2022 року м. Щастя Щастинського району Луганської області, яке відноситься до Щастинської міської територіальної громади, захоплено збройними силами РФ спільно з незаконними збройними формуваннями так званої «ЛНР».

У квітні 2022 року (більш точного часу встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим) громадянин України ОСОБА_3 , усвідомлюючи російську агресію проти України, достовірно знаючи про незаконність дій співучасників збройних формувань так званої «ЛНР» та окупаційної адміністрації РФ на тимчасово окупованій території Луганської області, діючи з єдиним злочинним умислом з мотивів заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, з метою зміни меж території України та поширення на неї впливу РФ, перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, маючи умисел на зайняття посади, пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території в м. Щастя Щастинського району Луганської області, надав свою добровільну згоду на призначення його на посаду начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР».

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_3 , у квітні 2022 року (більш точного часу встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим), перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області - у м. Щастя Шастинського району Луганської області, приступив до виконання обов`язків начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР» незаконно створеної окупаційною адміністрацією РФ та в умовах воєнного стану, під час війни, співпрацює з представниками органів окупаційної влади РФ, сприяє їм в незаконному захопленні державної влади та території України з метою подальшого становлення та легалізації на тимчасово окупованій території Луганської області так званої «ЛНР».

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia)

ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.

Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26 вересня 2002 року, відповідно до положень якої, якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, постановлених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 року розгляд кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2022 року за № 0000338 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження (in absentia).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті чого судом встановлено таке.

Суд вважає, що стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.

Під час здійснення судового провадження судом також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Так, з метою дотримання прав обвинуваченого на захист та доступу до правосуддя, обвинувачений ОСОБА_3 про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».

До такого висновку дійшов ВС у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, судом вживались заходи щодо направлення судових повісток на номер телефону, яким користувався ОСОБА_3 , та який зазначений в матеріалах справи, що є додатковим заходом до основних способів інформування обвинуваченої, передбачених КПК.

Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_3 в судові засідання - повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

А тому, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), судом були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений ОСОБА_3 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Вказана позиція висловлена в Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 25.04.2024 у справі № 296/8416/21 (провадження № 51-7860км23).

У зв`язку з чим обвинувачений не був допитаний судом, тому показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Враховуючи відсутність обвинуваченого та особливості розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження, захисником за призначенням було здійснено захист обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, захисник в судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися зі своїм підзахисним та з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

Водночас, захисник належним чином брав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловив свою позицію у даному кримінальному провадженні щодо не доведення вини обвинуваченого.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Також судом приймається до уваги те, що загальновідомими обставинами є те, що 24.02.2022 року збройні сили РФ вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до пункту 7 частини 1статті 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022 року», Щастинський район: 1) Нижньотеплівська сільська територіальна громада; 2) Новоайдарська селищна територіальна громада; 3) Станично-Луганська селищна територіальна громада; 4) Широківська селищна територіальна громада; 5) Щастинська міська територіальна громада, внесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022.

Відповідно до вказаного наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року, який є чинним станом на час ухвалення цього вироку, Щастинський район: Новоайдарська селищна територіальна громада ( НОМЕР_1 ); Щастинська міська територіальна громада ( НОМЕР_2 ), також віднесені до тимчасово окупованих територій України.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Новоайдарського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Дослідивши наявні у провадженні докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні.

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_6 суду показав, що з 2018 року знає обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки останній тоді керував проведенням ремонтних робіт. Після окупації м. Щастя, там залишились його знайомі, які повідомили, що ОСОБА_3 залишився на окупованій території та почав працювати на окупаційну владу. Обвинувачений ОСОБА_3 після окупації зайняв посаду в адміністрації м. Щастя та очолив відділ благоустрою, та почав працювати на окупаційну владу. Вважає, що він добровільно зайняв вказану посаду. Також в телеграм каналі він бачив відео, на якому обвинувачений надає інтерв`ю, де було зазначено що обвинувачений ОСОБА_3 очолює відділ благоустрою в адміністрації м. Щастя, та останній під час інтерв`ю зазначає, що він, як керівник, надає допомогу населенню.

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_7 суду показала, що 25.02.2022 року було окуповано м. Щастя. Обвинуваченого ОСОБА_3 вона знає особисто. До окупації м. Щастя останній працював в Щастинській районній адміністрації та виконував обов`язки головного архітектора, але був звільнений. Після окупації міста, ОСОБА_3 пішов на співпрацю з окупаційною владою та зайняв посаду з благоустрою м. Щастя. Зі слів мешканців ОСОБА_3 «з радістю» погодився на зайняття вказаної посади при окупаційній владі, та на даний час продовжує працювати на цій посаді. Зазначає, що ОСОБА_3 зневажливо ставиться до влади в Україні. Крім того, на телеграм каналі вона бачила, що ОСОБА_3 виступає та розповідає як займається ремонтом будівлі та бере участь у нарадах адміністрації.

Згідно витягу з ЄРДР вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 5 ст. 111-1 КК України за №0000338 від 03.08.2022 року. (т. 2 а.с. 1)

Згідно повідомлення від 03.09.2022 року заступника начальника ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, протиправна діяльність ОСОБА_3 полягає у тому, що останній у період воєнного стану та проведення заходів з відбиття збройної агресії підрозділів збройних сил РФ, перебуваючи на окупованій території Луганської області, погодився співпрацювати з представниками окупаційної влади РФ шляхом виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, на посаді т.зв. «начальника відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР». Докази протиправної діяльності вказаної особи містяться на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_2 а також підтверджуються показами свідків. (т. 2 а.с. 2)

Постановою слідчого 2-го відділення СВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 26.10.2022 року, досудове розслідування кримінального провадження №0000338 від 03.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України зупинено у зв?язку з розшуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 11-12)

Постановою слідчого 2-го відділення СВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 14.11.2022 року, досудове розслідування кримінального провадження №0000338 від 03.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України відновлене для проведення слідчих (процесуальних) дій. (т. 2 а.с. 13-14)

Згідно протоколу пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.08.2022 року та додатку до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 , вбачається, що останній на фото №1 впізнав ОСОБА_3 за формою обличчя, вирізу очей, формою носа, зачіскою, оскільки він знайомий з ним за обставинами 2018 року, коли він приймав участь в будівельних роботах на об`єкті Щастинської міської ради, де контроль за виконанням робіт здійснював ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 33-35)

Згідно протоколу огляду від 31.08.2022 року, за участю свідка ОСОБА_6 , проведено огляд відео, яке опубліковане в Telegram-каналі " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_2 , за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 В ході огляду відео встановлено, що на ньому зображена особа, яка розповідає про початок відбудови зруйнованих будівель у місті Щастя за кошти РФ. Під час перегляду відео встановлено, що у період часу з 00 хв. 25 сек. по 00 хв. 31 сек. дає інформаційне інтерв?ю чоловік, який підписаний як /мовою оригіналу/ « ОСОБА_8 начальник отдела благоустройства администрации г. Счастье», на якому говорить про наступне: /мовою оригіналу/ «У нас есть еще те дома которые взяло на себя правительство Москвы. То есть росийская федерация помогает точно так же»». Під час огляду свідок ОСОБА_6 заявив, що в ході проведення слідчої дії, а само під час огляду вказаного вище відеозапису на 00 хв. 25 сек. він побачив раніше йому відомого ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 36-37)

Згідно листа Головного Управління ДМС України в Дніпропетровській області від 18.08.2022 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.06.1997 року був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , Ленінським РВ УМВСУ в Луганській області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданим 26.07.2017 року Новоайдарським відділом УДМС в Луганській області. Вказані обставини також підтверджуються листом Управління ДМС України в Кіровоградській області від 20.09.2022 року та обліковою карткою особи, заявою-анкетою №5840245 від 27.06.2017 року. (т. 2 а.с. 44, 46-48)

Згідно наказу №11-к від 31.03.2022 року, ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Щастинської райдержадміністрації, головного архітектора району, за угодою сторін 31 березня 2022 року, на підставі його заяви. (т. 2 а.с. 50)

Згідно протоколу огляду від 20.09.2022 року та додатку до нього, проведено огляд інформації, яка розміщена на сайті за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_4 де виявлено публікацію з відеозаписом ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка розміщена 03.08.2022 року о 17 год. 30 хв. з назвою /мовою оригіналу/ «Восстановление Счастья в Донбассе», та відеозапис тривалістю 01 хв. 01 сек. за назвою /мовою оригіналу/ «Видео от Вооруженных Сил Новороссии (ВСН)». На скріншоті відеозапису зображено /мовою оригіналу/ «начальника отдела благоустройства администрации г. Счастье» - ОСОБА_8 . На вказаному відео, у часовому проміжку з 00 хвилини 24 секунд по 00 хвилини 32 секунд надає інтер?ю /мовою оригіналу/ «начальник отдела благоустройства администрации г. Счастье» - ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 52-59)

Постановою прокурора Щастинської окружної прокуратури Луганської області від 26.10.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено у розшук. (т. 2 а.с. 99-100)

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000338 від 03.08.2022 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 .ст. 111-1 КК України. (т. 2 а.с. 142-144)

Згідно протоколу огляду від 25.03.2024 року та додатку до нього, оглянуто інформацію, яка розміщення на Інтернет-сайті за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 » під назвою /мовою оригіналу/ «Глава Луганской Народной Республики», зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Указ Главы Луганской Народной Республики «Об утверждении Реестра должностей государственной гражданской службы Луганской Народной Республики», рестраційний номер 399/01/08/15 від 14.08.2015 року. Вивченням /мовою оригіналу/ «Указа Главы Луганской Народной Республики "Oб утверждении Реестра должностей государственной гражданской службы Луганской Народной Республики» встановлено, що відповідно до розділу 12 зазначеного Указу встановлено перелік посад в територіальних органах виконавчих органів державної влади «луганської народної республіки», серед яких посада /мовою оригіналу/ «начальника отдела» відноситься до категорії посад «Керівники» та головної групи посад. (т. 4 а.с. 3-14)

Згідно протоколу огляду від 25.03.2024 року та додатку до нього, оглянуто інформацію, яка розміщення на Інтернет-сайті за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 » під назвою /мовою оригіналу/ «Глава Луганской Народной Республики» зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Указ Главы Луганской Народной Республики "Об образовании администраций городов и районов Луганской Народной Республики", реєстраційний номер УГ-125/22 від 03.03.2022 року. Вивченням /мовою оригіналу/ «Указа Главы Луганской Народной Республики «Об образовании администраций городов и районов Луганской Народной Республики» встановлено, що відповідно до п. 2.6. зазначеного Указу існує /мовою оригіналу/ «Администрация города Луганска Луганской Народной Республики». Внизу документа мається напис /мовою оригіналу/ «Луганск «03» марта 2022 г. № УГ-125/22». (т. 4 а.с. 15-28)

Згідно протоколу огляду від 26.03.2024 року та додатку до нього, оглянуто інформацію, яка розміщення на Інтернет-сайті за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 » під назвою /мовою оригіналу/ «Глава Луганской Народной Республики» зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/ «Указ Главы Луганской Народной Республики « ІНФОРМАЦІЯ_7 (с изменениями)», рестраційний номер УГ-918/18 від 16.03.2022 року. Вивченням /мовою оригіналу/ «Указу Главы Луганской Народной Республики «О структуре исполнительных органов государственной власти Луганской Народной Республики (с изменениями)» встановлено, що відповідно до п. 2.6 зазначеного Указу існує /мовою оригіналу/«Администрация города Луганска Луганской Народной Республики». (т. 4 а.с. 29-41)

Згідно протоколу огляду від 02.04.2024 року та додатку до нього, оглянуто інформацію, яка розміщена на Інтернет-сайті за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_8 » під назвою /мовою оригіналу/«Официальный сайт ІНФОРМАЦІЯ_9 », зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/« ІНФОРМАЦІЯ_10 » - інтернет адреса «https://gorod-lugansk.com/a-polozhenije.html». В змісті документу «polozhenie-2023.pdf» /мовою оригіналу/ зазначено інформацію про /мовою оригіналу/« ІНФОРМАЦІЯ_11 », рестраційний номер УГ-171/23 від 01.03.2023. Під час перегляду вказаного документу отримано інформацію про правову основу діяльності та компетенції адміністрації міста Луганська т.зв. «ЛНР». (т. 4 а.с. 42-65)

Згідно протоколу огляду від 03.04.2024 року та додатку до нього, оглянуто інформацію, яка розміщена на Інтернет-сайті за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_8 » під назвою /мовою оригіналу/«Официальный сайт ІНФОРМАЦІЯ_9 », зокрема документ під назвою за посиланням /мовою оригіналу/« ІНФОРМАЦІЯ_12 » - інтернет адреса « ІНФОРМАЦІЯ_13 ». В змісті документу «265-schaste» /мовою оригіналу/зазначено інформацію про «Об утверждении Положения об управлении по вопросам территории города Счастье администрации города Луганска Луганской Народной Республики», реестраційний номер №265 від 01.04.2022. (т. 4 а.с. 66-82)

Також судом дослідженні наступні докази:

Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 належить дачний будинок, загальною площею: 74.3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31).

Також, згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.0426 га за цільовим призначенням: для індивідуального садівництва за адресою: м. Луганськ, кадастровий номер: :01:004:0119 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Також, згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 81.4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9695134). (т. 2 а.с. 21-23)

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колабораційна діяльність (ст. 111-1 КК України) - це злочин проти основ національної безпеки України. Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом.

Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію.

Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.

При кваліфікації злочинів за ст. 111-1 КК державою-агресором наразі вважається РФ. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.

За частиною 5 ст. 111-1 КК України, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Окупаційна адміністрація РФ це сукупність державних органів і структур РФ, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України").

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК, однак яких суди у цьому кримінальному провадженні не встановили.

Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

Вказана позиція викладена в постанові ВС ККС від 31.01.2024 року (справа №638/5446/22, провадження №51-4092км23).

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить їх достовірними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять факт того, що ОСОБА_3 , будучи громадянином України, у квітні 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області - у м. Щастя Шастинського району Луганської області, надав свою добровільну згоду на призначення його на посаду начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР» та приступив до виконання обов?язків начальника т.зв. «відділу благоустрою адміністрації м. Щастя ЛНР» незаконно створеної окупаційною адміністрацією РФ, та відповідно на вказаній посаді виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

Варто зауважити, що ОСОБА_3 до повномасштабного військового вторгнення РФ та лнр на територію України до 31.03.2022 року працював на посаді начальника відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва Щастинської РДА, та після окупації території Щастинського району Луганської області добровільно пішов на співпрацю з окупаційними структурами РФ та лнр.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлював факт відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, що вказує на добровільність зайняття ним посади, враховуючи характер його дій, їх послідовність та тривалість.

Діяння ОСОБА_3 спрямоване на заподіяння шкоди основам національної безпеки України, і сам факт вчинення таких дій свідчить про ступінь суспільної небезпечності діяння, притаманний таким злочинам.

А відтак, вказані обставини доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_3 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Вищевказані показання свідків та письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Даючи юридичну оцінку діям ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувачений винний у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора, та його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини кримінального правопорушення, тяжкість його наслідків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за останнім місцем роботи охарактеризований позитивно.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України, з урахуванням ст. 337 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не зазначено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , тому суд вважає, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Суд приходить до висновку, що відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст.111-1 КК України.

За таких обставин суд вважає, що призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_3 , додаткового покарання яке є обов?язковим у санкції статті, у вигляді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, та посади пов?язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч. 5 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.

Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, тому суд вважає за необхідне призначити останньому покарання з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2022 року на майно, яке належить ОСОБА_3 з огляду на призначення йому додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, слід залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного йому майна.

Прокурор заявив клопотання про залишення без змін раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2022 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, отже вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування, та посади пов?язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій в органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою раніше обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2022 року на майно, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити незмінним до фактичного виконання вироку в частині конфіскації належного йому майна на користь держави, а саме:

-дачний будинок, загальною площею: 74.3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31);

-земельна ділянка площею 0.0426 га за цільовим призначенням: для індивідуального садівництва за адресою: м. Луганськ, кадастровий номер: :01:004:0119 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

-квартира загальною площею 81.4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9695134).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Копію вироку для вручення обвинуваченому видати захиснику.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду https://trm.dp.court.gov.ua/sud0440/.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1