Справа № 761/1846/24 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_4
Провадження № 3-зв/824/28/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_5
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_5, розглянувши заяву про самовідвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2 у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, про адміністративні правопорушення за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Розстрочено виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2024 (справа № 761/1846/24) про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., встановивши його сплату щомісячними платежами по 1700 грн., на строк 10 календарних місяців, починаючи з березня 2024 року.

Не погодившись з вказаною постановою, 29 березня 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2024 року для розгляду апеляційної скарги визначено головуючого суддю ОСОБА_2

Під час апеляційного розгляду суддя-доповідач ОСОБА_2 заявив самовідвід, який мотивував тим, що існують обставини, які можуть викликати сумнів у його неупередженості щодо розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення, оскільки загальновідомо, що відносно нього (судді ОСОБА_2) Національним антикорупційним бюро України здійснюється кримінальне провадження, відтак хоча наявність кримінального провадження відносно судді - доповідача ОСОБА_2 , само собою, не викликає в останнього суб`єктивного ставлення до розгляду вказаного судового провадження, однак, об`єктивно свідчить про наявність обставин, які вважає, що у стороннього спостерігача можуть викликати сумніви у неупередженості згаданого судді у даному провадженні.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2024 року вирішення заяви про самовідвід судді ОСОБА_2 передано судді-доповідачу ОСОБА_3 .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про самовідвід, суд дійшов висновку про задоволення заявленого суддею самовідводу з наступних підстав.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду такої заяви про відвід.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п.53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява №17283/02); п.19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява №48068/06), а Конституційний суд України у п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), та аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважував, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року (пп. 52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02 вересня 1998 року (пп. 56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).

Рада суддів України у пункті 4 рішення від 08 червня 2017 року № 34 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства можливе застосування чинних процесуальних норм за аналогією.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.98 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Нормами КПК визначено, що суддя не може брати участі у розгляді справи за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією №2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Заявлений суддею-доповідачем ОСОБА_2 самовідвід, мотивований тим, що існують обставини, які можуть викликати сумнів у його неупередженості щодо розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення, оскільки загальновідомо, що відносно судді ОСОБА_2 . Національним антикорупційним бюро України здійснюється кримінальне провадження, відтак хоча наявність кримінального провадження відносно судді - доповідача ОСОБА_2, само собою, не викликає в останнього суб`єктивного ставлення до розгляду вказаного судового провадження, однак, об`єктивно свідчить про наявність обставин, які вважає, що у стороннього спостерігача можуть викликати сумніви у неупередженості згаданого судді у даному провадженні.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що суддею ОСОБА_2 заявлено самовідвід, а також для виключення навіть найменших сумнівів у тому, що справа була розглянута суддею, який міг бути необ`єктивним (упередженим), вважаю, що заява про самовідвід судді ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву про самовідвід судді ОСОБА_2 - задовольнити.

Матеріали справи (№761/1846/24) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3