Справа № 487/3678/23
Провадження № 1-кп/487/368/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду м. Миколаєва кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000932 від 02.06.2023 та №0001650 від 06.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва Миколаївської області, українця, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.10.2022 Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 200 годин громадських робіт;

- 22.09.2022 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України,-

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб. Період дії воєнного стану, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації, відповідно до указу Президента України від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб. В подальшому, відповідно до указу Президента України від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 21.04.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб. Після цього, відповідно до указу Президента України від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна

Рада України 22.05.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу

Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб. Після цього, відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 22.08.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 22.08.2022 строком на 90 діб. Після цього, відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 16.11.2022 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжують 16.11.2022 строком на 90 діб. Після нього, відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України, 07.02.2023 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжено з 20.05.2023 строком на 90 діб.

Будучи достовірно обізнаним про діючий на всій території України

воєнний стан, ОСОБА_3 скоїв умисний, корисливий злочин

проти власності при наступних обставинах.

Так, 22.05.2023 року, приблизно о 15:00 годині, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з дозволу власника квартири.

Перебуваючи у вказаному місці, у вказаний час, у ОСОБА_3 виник

раптовий злочинний, корисливий умисел, направлений на повторне вчинення

таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний корисливий умисел,

ОСОБА_3 , перебуваючи у вищевказаному місці у вказаний час, діючи таємно, умисно, протиправно, з метою заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_5 та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу викрав планшет марки «LENOVO» моделі «ТВ3-710F» вартістю 1433,33 гривень, належний потерпілій ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_3 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 1433,33 гривень.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно,в умовах воєнного стану.

Крім того 23.09.2023 приблизно о 8-00 год., ОСОБА_3 знаходився на кінцевій зупинці маршрутного таксі АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_6 , в користуванні у якого знаходився мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 7", належний його матері ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий намір на заволодіння вказаним мобільним телефоном.

Реалізуючи свій корисливий умисел, ОСОБА_3 під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_6 мобільний телефон. ОСОБА_6 вважаючи, що ОСОБА_3 в подальшому поверне йому мобільний телефон, тобто будучи введеним в оману, добровільно передав останньому належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки " Xiaomi Redmi 7", вартістю 1133,33 грн.

Після отримання від ОСОБА_6 мобільного телефону, ОСОБА_3 покинув місце скоєння кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 1133,33 гривень.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду вину в інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті.

За згодою обвинуваченої та інших учасників судового провадження, суд в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 та наданими прокурором матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, і дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, та за ч.2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно

За положеннями ст. 9 Конституції України, ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно,яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 63 КК України, покарання увиді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише уразі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів(ст.12КК України),а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікуваннявід суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченим покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи кожного обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, визнання провини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує вимоги пунктів 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого то, що він раніше судимий, за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві "Миколаївського обласного центру психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради не перебуває.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року за ч.2 ст. 389 України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, ч.4 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК України 22.05.2023 та 23.09.2023 року, тобто після постановлення вироком суду.

Оскільки ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення після постановлення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року, тому при призначенні покарання суд керується вимогами ст. 71 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що остаточне призначене ОСОБА_3 покарання за даним вироком має бути тільки у виді позбавлення волі.

На думку суду застосування саме такого виду та міри основного покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

З обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта в сумі 3824,00 грн.

Долю речових доказів вирішити на підставі 100 КК України.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України , суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання:

за ч.2 ст. 190 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі;

за ч.4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків, останнього та вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 - не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 3824,00 грн.

Речовий доказ, а саме планшет марки «LENOVO» чорного кольору з вставкою на корпусі синього кольору, який поміщено до сейф-пакету №WAR 1053658 - залишити потерпілій ОСОБА_5 .

Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 7"- залишити потерпілій ОСОБА_7 .

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1