24.04.24№ 336/3117/24
Пр. № 1-кп /336/887/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 155, ч. 1 ст. 156 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 1 ст. 156 та ч. 2 ст. 155 КК України.

На підставі обвинувального акту призначене підготовче засідання, в яке з`явилися прокурор, обвинувачений, захисник і не з`явилися потерпіла та її законний представник.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопочеться про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його наявністю ризиків ухилення обвинуваченого від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, а також незаконного впливу на неповнолітню потерпілу і свідків обвинувачення.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченої.

Обвинувачений та захисник заперечують проти задоволення клопотання, вважаючи, що більш м`який запобіжний захід, зокрема, зобов`язання обвинуваченого не залишати місце дислокації військової частини, де він проходить службу, та заборонити спілкування з потерпілою і свідками, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків. Що стосується згаданих прокурором ризиків, вони всупереч вимоги змагальності кримінального судочинства не доведені жодними фактичними даними.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 25 квітня 2024 року.

В силу ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як випливає із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2017, від 23.11.2017 року, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинуваченої від суду, про що свідчить усвідомлення ним факту вчинення кримінально карних діянь та безповоротності покарання, а також відсутність в м. Запоріжжі, де здійснюється кримінальне провадження, не лише соціальних зав`язків та зареєстрованого постійного місця проживання, а взагалі будь-яких місць можливого перебування.

Ймовірним ризиком вбачається суду і ризик впливу на потерпілу, яка є особою, що не досягла віку повної цивільної дієздатності та має правовий статус дитини, чий емоційний стан характеризується більшою вразливістю та навіюваністю до можливого психологічного тиску на неї.

Приймаючи на користь висновку про доцільність застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження існування двох наведених ризиків, суд не погоджується з міркуваннями сторони обвинувачення про вірогідність продовження вчинення кримінальних правопорушень, а також незаконного впливу на свідків обвинувачення, оскільки їх існування всупереч вимог змагальності кримінального судочинства не доведено жодними фактичними даними та наповнено суто декларативним змістом.

Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Найбільш тяжке з інкримінованих ОСОБА_4 кримінально караних діянь є тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від п`яти до восьми років, тобто вказаний злочин за формальним критерієм підпадає під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховує суд і об`єкт злочинного посягання, яким є статева свобода та статева недоторканість, а також вік потерпілої, яка має статус дитини.

Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суд з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з викладеного, застосування найбільш суворого запобіжного заходу ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.

Разом з тим, враховує суд і інші обставини кримінального провадження, а саме: особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається у вчинених кримінально караних діях, як випливає із змісту обвинувального акту щодо нього, проходить військову службу з захисту держави Україна від озброєної агресії, молодий вік обвинуваченого, що свідчить про його здатність переоцінити протиправність своїх дій та повернутися на шлях духовних і соціальних цінностей, тому вважає за можливе, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначити заставу, право на застосування якої судом внормовано частиною 4 ст. 183 КПК України, в мінімальному розмірі, встановленому законом для тяжких злочинів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314, 315, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового провадження в суді першої інстанції, але не більш ніж на шістдесят днів, а саме: до 23 червня 2024 року включно.

Визначити заставу у розмірі, кратному двадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: у сумі 60 560 гривень.

У випадку внесення обвинуваченим застави покласти на нього відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати в суд за першим викликом; не відлучатися за межі населеного пункту, де він проживає та (або) проходить військову службу, без дозволу суду; повідомляти суду про зміну місця проживання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1