ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1630/24 Справа № 199/1145/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 02 червня 2024 року.

Залишено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 805 200 грн. 00 коп

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції посилається на те, що враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання останніх винуватим у кримінальному правопорушенні, останні, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Зазначає, що оскільки на цей час ОСОБА_8 , ОСОБА_7 продовжують обвинувачуватися у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченим тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, а також в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Вказує, що для відмови в звільненні ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку їх звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб потерпілого та свідків, які не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим.

Також зазначає, що при продовженні строку дії запобіжного заходу враховується й та обставина, що протягом перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останніх не надходило.

Також вказує, що враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинувачених, відомості про їх соціальні зв`язки, репутацію обвинувачених, їх майновий та сімейний стан, вказані відомості про особу обвинувачених в сукупності із обсягом пред`явленого їм обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу в частині визначення розмір застави та постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що відсутні докази існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зменшення суми застави.

Зазначає, що клопотання прокурора є абсолютно копією аналогічних, а тому підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою носять формальний характер. Обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою вже більш 8 місяців.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглядати справу без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляції, просили задовольнити, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суддя при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 огли під вартою цих вимог закону дотримався.

Правильними є висновки суду першої інстанції щодо продовження ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що ОСОБА_7 огли обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також продовжують існувати й ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, оскільки ОСОБА_7 , володіючи відомостями щодо осіб потерпілого та свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 огли від вартою, колегія суддів враховує, що останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину насильницького характеру, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній схильний до протиправної поведінки та порушення закону, приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально стримуючих факторів у запобіганні реалізації встановлених ризиків.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою судді, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

З урахуванням наявності вищенаведеного апеляційний суд погоджується з висновком судді про залишення раніше визначеної застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 огли обовязків, передбачених КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4