ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1079/24 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000095 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 06 квітня 2024 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики, які враховані при застосуванні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_7 на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, а також про перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином або вчините інше кримінальне правопорушення.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вказує, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не підкріплено жодними доказами, які б свідчили про існування обвинувачення та існування заявлених ризиків.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

При продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою також враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

ОСОБА_5 обвинувачується у в тому числі у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, негативно поводив себе під час судового розгляду даного кримінального провадження у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, під час якого за порушення порядку та невиконання розпоряджень головуючого неодноразово видалявся з зали судового засідання, що в сукупності дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Визначення обвинуваченому ОСОБА_5 застави у сумі 805 200 гривень в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що інкриміновані злочини він не вчиняв, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

При цьому колегія суддів приймає до уваги зауваження обвинуваченого ОСОБА_5 щодо тривалого його перебування під вартою, та звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000095 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4