Номер провадження: 11-сс/813/276/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника власників майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері Південного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000844, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2024 у кримінальному провадженні №0000844, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України відмовлено у задоволені клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 погодженого прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна та тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_11 повернуто особам, у яких воно вилучено.

Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що прокурором в своєму клопотанні не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає висновок слідчого судді надуманим, необґрунтованим та повністю спростовується змістом клопотання та долученими до нього матеріалами.

Вказує, щовисновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки зі змісту клопотання вбачається, що слідчий та прокурор, обґрунтовуючи у подане клопотання обґрунтували необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження вказаного майна, інформації, що на ньому міститься, проведення експертних досліджень щодо аналізу вмісту мобільних телефонів, у тому числі видалених даних та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі, представника власників майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 131-132 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя зазначених вимог не дотримався та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на майно.

На думку апеляційного суду, зміст клопотання про накладення арешту на майно свідчить про наявність достатніх підстав для висновку, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України та стороною обвинувачення дано належне обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як зазначено у ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З клопотання прокурора вбачається, що Другим слідчим відділом ( з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000844, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, а саме за фактом незаконного нарахування та отримання грошової премії за виконання бойових завдань.

Так досудовим розслідуванням встановлено, що керівництво в/ч НОМЕР_1 , перевищуючи надані йому службові повноваження під час дії воєнного стану налагодили корупційний механізм із незаконного нарахування та отримання т.в.о. командира взводу БПАК в/ч НОМЕР_1 , молодшим сержантом ОСОБА_10 грошової премії за виконання бойових завдань.

Зокрема, керівництво в/ч НОМЕР_1 починаючи з лютого 2023 року, здійснює заповнення «бойових розпоряджень» про прийняття участі ОСОБА_10 у бойових виходах з метою подальшого нарахування йому грошової премії, хоча фактично ОСОБА_10 постійно перебуває в пункті постійної дислокації та жодної участі у виконанні бойових завдань не здійснює та участі в них не приймає.

Таким чином, ОСОБА_10 за період з 19.02.2023 по теперішній час безпідставно отримує заробітну плату із відповідним грошовим преміюванням, сума яких становить близько 800 тис. грн., що завдає відповідних збитків державному бюджету.

В рамках проведення досудового розслідування оперативним підрозділам надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження та встановлення осіб причетних до його вчинення .

Під час виконання доручення оперативним підрозділом направленого на встановлення осіб, які можуть бути причетними до вчинення вказаного злочину було встановлено, що до вказаного злочину може бути причетний т.в.о. командира взводу БПАК в/ч НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 22.12.2023 року у період з 07 год. 29 хв. по 12 год. 15 хв., слідчим другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві, ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2023 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 ., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 у ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_10 , який поміщено до сейф-пакету № 800356895 та мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_11 , який поміщено до сейф-пакету №800356896.

В подальшому вилучені речі визнано речовими доказами, оскільки на вказаних мобільних телефонах ймовірно міститься інформація, наявність графічних та відеозображень з відповідними метаданими про місце, дату та час зйомки, зроблених ОСОБА_10 або на яких присутній ОСОБА_10 , листування з ОСОБА_11 , співслужбовцями або іншими особами, з яких буде можливо встановити конкретне місцезнаходження ОСОБА_10 в дати та час коли він відповідно до документів перебував або мав перебувати на бойових завданнях.

Надалі з метою забезпечення збереження вказаного майна, інформації що на ньому міститься, проведення експертних досліджень щодо аналізу вмісту мобільних телефонів, у тому числі видалених даних у слідчого виникла потреба у арешті вилученого під час обшуку майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наведені прокурором та встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи положення ч. 1 ст. 98 КПК України, вищевказане вилучене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки має суттєве значення для встановлення важливих обставин під час досудового розслідування.

На думку апеляційного суду, вказане вилучене майно має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 5 ст. 426-1 КК України, оскільки може мати доказове значення для визначення місця його перебування у період та окремі дні виконання бойових завдань ОСОБА_10 та його фактичну відсутність на них, а тому з метою збереження речового доказу клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Також, матеріалами клопотання підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Крім того, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин кримінального провадження, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження, в тому числі проведення судових експертиз.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя не дотримався вимог, передбачених ст. 172, 173 КПК України, належним чином не дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, не врахував правову підставу для їх арешту та інші обставини провадження, а тому посилання прокурора в апеляційній скарзі з цього приводу є обґрунтованими.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Апеляційний суд визнає такими, що не ґрунтується на вимогах закону посилання слідчого судді, про не доведення стороною обвинувачення потреби накладення арешту.

Наведене твердження слідчого судді є помилковим, оскільки таке не ґрунтується на матеріалах, доданих до клопотання та відомостях, викладених у ньому.

На переконання апеляційного суду, як клопотання прокурора, так і додані до нього матеріали сформовані відповідно до вимог КПК України та є достатніми для прийняття рішення.

Таким чином, слідчий суддя при розгляді клопотання не з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на вилучене майно під час огляду обшуку 22.12.2023, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

На думку колегії суддів, такі види обтяження будуть достатніми для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатимуть вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням указаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, знищення, втрати, пошкодження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері Південного регіону ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2024 про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000844, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 погодженого прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000844, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Накласти арешт на мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_10 та мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max сірого кольору належний ОСОБА_11 , шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4