ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1313/24 Справа № 187/535/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000136, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та законного представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_11 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_7 15 серпня 2018 року близько 15-30 керуючи технічно справним автомобілем « Subaru Outback» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухався зі швидкістю 80 км/год., по проїзній частині автодороги Т-04-14 «Кам`янське-Петриківка-Магдалинівка» з боку м. Кам`янське у напрямку вул. Котеджної с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області.

В цей же час в зустрічному з ним напрямку, по проїзній частині автодороги Т-04-14 «Кам`янське-Петриківка-Магдалинівка», виїхавши з боку вул. Котеджної с.Єлизаветівка у напрямку м. Кам`янське рухався автомобіль «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 , в салоні якого знаходились на передньому пасажирському місці пасажир ОСОБА_13 , на задньому пасажирському місці знаходились пасажири малолітній ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Водій ОСОБА_7 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху та маючи можливість об`єктивно виявити автомобіль «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному йому напрямку, здійснив маневр обгону вантажного автомобіля «DAF ХР 105.460» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія

ОСОБА_16 , який рухався у попутному з ним напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху, у ході чого перетнув вузьку суцільну лінію, що розділяє транспортні потоки, як наслідок близько 15 години 30 хвилин, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобілю із передньою частиною автомобілю «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 , що рухався у зустрічному йому напрямку.

Відповідно висновку експерта автотехничної експертизи № 5/10./877 від 05.12.2018 року водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно вимог п. 14.2 Правил дорожнього руху України, де зазначено , що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані і в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру їх не виконати і порушення вказаних Правил дорожнього руху знаходилось в причинному зв`язку із ДТП

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани з зубчастими краями у м`язах 5-го міжребер`я по пахвовим лініям ліворуч , перелому 3-го - 9-го ребер по середньо-ключичній лінії ліворуч та 4-8 ребер по середньо-ключичній лінії праворуч, з крововиливами у м`язи, перелому тіла 10-го грудного хребця з крововиливами під оболонки спинного мозку, скольчастого перелому лівої стегнової кістки в нижній третині, синців суглобу, синців та саден нижніх кінцівок, 2-ві рани лівої гомілки, що підтверджуються висновком судового експерта № 946-Е-1 від 11.10.2018 року.

Виявлені ушкодження у вигляді сполученої тупої травми відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та в даному випадку призвели до настання смерті ОСОБА_15 яка настала о 01 год. 15 хв.

18.08.2018 року у відділені інтенсивної терапії КЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДОР».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів 3,4,5,6,7 ребер зліва по задній пахвинній лінії, які відповідно до висновку судового експерта № 1146-Е від 28.10.2018 року відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я більш 21 дня. Пошкодження у вигляді рубця на лівому плечі з переходом на зовнішню поверхню лівого ліктьового суглобу, який є слідом загоєння рани, відноситься до легкого тілесного пошкодження, з короткочасним розладом здоров`я, що викликало розлад здоров`я більш ніж 6, але не менш ніж 21 дня. Ушкодження у вигляді саден в проекції лівого колінного суглобу та рубця на лівій гомілці, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження відповідно висновку судового експерта судового експерта № 1145-Е від 28.10.2018 р. у вигляді вивиху правого плечового суглобу, що відноситься до тілесного пошкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, з тривалим розладом здоров`я строком понад 3 тижні, більш ніж 21 день.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_2 малолітній ОСОБА_11 отримав закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку та скальпованою раною на голові, закритий перелом тазу що відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад З тижні (більш, як 21 день) що підтверджуються висновком судового експерта № 3918е від 30.11.2018 року

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що суд у вироку обмежився лише перерахуванням доказів, не навівши при цьому докладних мотивів, з яких він відкидає одні та надає перевагу іншим, що вимогам кримінального процесуального закону не відповідає. Прокурор зауважує, що суд лише вказав у вироку на те, що наданий стороною обвинувачення висновок експерта № 5/10.1/877 від 05.12.2018 повністю спростовується висновком експертного комплексного дослідження № 10.1-10.4/041-Д від 20.09.2019 та висновком комісійної судової автотехнічної ескпертизи та № 1743-22 від 27.02.2023, що з матеріалами провадження не узгоджується. Прокурор зазначає, що визнаючи висновок експерта № 5/10.1/877 від 05.12.2018 неналежним, суд врахував показання свідка ОСОБА_17 , який не є експертом, однак при цьому вказав на відсутність у ОСОБА_7 можливості уникнути зіткнення. Водночас, суд надав перевагу висновку експертного дослідження, що суперечить вимогам ст. 84 КПК України, якими визначено джерела доказів у кримінальному провадженні, до яких висновок дослідження не входить. Окрім цього, судом безпідставно визнано неналежними протоколи слідчих експериментів, проведених за участю потерпілих, а також розцінено критично показання останніх в частині місця зіткнення автомобілів. Прокурор зазначає, що суперечності у цих доказах могли бути обумовлені значним проміжком часу між цими процесуальними діями. При цьому, суд не врахував, що протоколи слідчих експериментів та показання є різними джерелами доказів. На переконання прокурора, враховуючи те, що слідчий експеримент було проведено на місці ДТП, а потерпілі були попереджені про кримінальну відповідальність, наведені обставини є гарантією належності протоколів слідчих експериментів. Окрім цього, прокурор вважає, що суд необґрунтовано надав перевагу показанням свідка ОСОБА_17 , який хоча і вказав на відстань від заокруглення дороги, на якій відбулось зіткнення, однак фактично повідомив лише про те, що спостерігав ДТП у дзеркало заднього виду та точної відстані повідомити не може. При цьому, під час судового розгляду ОСОБА_17 жодних обставин не повідомив, однак надані ним первинно свідчення були використані в якості вихідних даних, на підставі яких складено висновок № 1743-22 від 27.02.2023. Також, прокурор ставить під сумнів й інші вихідні дані, надані експерту, оскільки вони взяті з клопотання сторони захисту, в той час як експерти не змогли відповісти на питання що стосується підстав для визнання неспроможними показань потерпілих. Таким чином, з позиції обвинувачення, висновок суду про доведення винуватості ґрунтується на висновку експертного дослідження, який не є доказом у кримінальному провадженні в розумінні вимог кримінального процесуального закону, а також на висновку комісійної експертизи, в основу якої покладено не підтверджені вихідні дані за клопотанням сторони захисту та показання самого обвинуваченого, які є суперечливими. Прокурор звертає увагу на те, що під час судового розгляду ним двічі було заявлено клопотання про призначення комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, проте судом відмовлено у його задоволенні, що є неповнотою судового розгляду.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свої вимоги потерпіла обґрунтовує невмотивованістю судового рішення. Потерпіла вважає, що суд безпідставно відхилив всі докази сторони обвинувачення. На переконання ОСОБА_9 , суд не надав належної оцінки її показанням, які є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями інших потерпілих та свідків. Водночас, суд не врахував письмові докази, надані стороною обвинувачення, та безпідставно надав перевагу доказам сторони захисту. Поряд із цих, судом було необґрунтовано покладено в основу вироку висновок комісійної автотехнічної експертизи. Потерпіла вважає, що експерт безпідставно визнав неспроможними показання потерпілих, надані під час слідчого експерименту, надавши перевагу свідченням свідка ОСОБА_17 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, задовольнивши цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_13 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, задовольнивши цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги потерпілі наводять доводи аналогічні за змістом тим, що наведені в апеляційній скарзі потерпілою ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_11 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, задовольнивши цивільний позов в повному обсязі, стягнувши з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 2208,54 грн та моральну у розмірі 400000 грн.

Окрім доводів, аналогічних за змістом тим, що наведені в апеляційних скаргах потерпілими, ОСОБА_11 вказує на спричинення значної фізичної та моральної шкоди її сину, який наразі продовжує лікуватись. Внаслідок ДТП її дитина отримала сколеоз 2 ступеня, який через брак коштів вона не може повноцінно лікувати. ОСОБА_11 зазначає, що її чоловік спочатку війни захищав України, перебуваючи у лавах ЗСУ в той час як обвинувачений покинув територію України та приймав участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, перебуваючи у Польщі. Апелянт зазначає, що внаслідок дій обвинуваченого вона втратила батька, а її син на все життя травмований. Окрім цього, на теперішній час на лікуванні перебуває і її чоловік, внаслідок отримання бойового порання.

В запереченнях на апеляційні скарги ОСОБА_7 з доводами потерпілих та прокурора не погоджується та просить вирок суду залишити без змін. Обвинувачений вважає, що докази обвинувачення обґрунтовано не були враховані судом, оскільки вони не узгоджуються з висновками експертиз, проведених під час судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілих, їх представника, а також законного представника малолітнього потерпілого, які апеляційні скарги підтримали, обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційних скарг заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, посилаючись на те, що не знайшов свого підтвердження факт порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України.

Так, обґрунтовуючи свої висновки про необхідність виправдання ОСОБА_7 , суд керувався, тим, що обвинувачення ґрунтується на порушенні останнім п. 14.2 ПДР України, проте достатніх, належних і допустимих доказів тих обставин, що у водія ОСОБА_7 були об`єктивно встановлені заборони, передбачених ПДР на виконання ним вказаного в обвинуваченні маневру обгону та перед початком обгону він не переконався у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані і в нього не буде будь-яких перешкод технічного характеру, стороною обвинувачення надано не було.

Суд у вироку посилався, зокрема, на висновки експертного комплексного дослідження судового експерта ОСОБА_18 № 10.1-10.4/041-Д від 20.09.2019, комісійної судової автотехнічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1743-22 від 27.02.2023 та пояснення експертів, на підстав яких встановлено відсутність в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_7 невідповідностей технічним вимогам ПДР України, які могли б знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, а також констатовано технічну неспроможність показань ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 в частині розташування місця зіткнення та взаємного положення автомобілів «ВАЗ-21063» і «Subaru» відносно вказаного ними місця зіткнення в момент зміни напрямку руху останнім.

З урахуванням наведених обставин, судом визнано неналежними доказами протоколи слідчих експериментів, проведених за участю потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , їх показання, надані у суді, та висновок судового експерта № 5/10.1/877 від 05.12.2018.

Решта досліджених судом доказів визнано належними та допустимими.

Перевіривши матеріали провадження, дослідивши частково письмові докази, колегія суддів з наведеними висновками суду погоджується.

Так, диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України є бланкетною, тому обов`язковою складовою обвинувачення мають бути посилання на пункти ПДР України, які порушуються в конкретній ситуації, а також зміст допущених порушень.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 інкриміновано порушення п. 14.2 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Згідно з п. 14.2 ПДР України, перед початком обгону водій повинен переконатися, зокрема, в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Як вбачається з обставин, зазначених в обвинувальному акті, ОСОБА_7 , не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху та маючи можливість об`єктивно виявити автомобіль «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному йому напрямку, здійснив маневр обгону вантажного автомобіля, який рухався у попутному з ним напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху, у ході чого перетнув вузьку суцільну лінію, що розділяє транспортні потоки, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобілю із передньою частиною автомобілю «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 , що рухався у зустрічному йому напрямку.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів погоджується з тим, що як обставина перетину вузької суцільної лінії, так і факт відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху та наявності об`єктивної можливості виявити автомобіль «ВАЗ 21063» не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, що виключає порушення обвинуваченим п. 14.2 ПДР України.

Колегією суддів встановлено, що за наслідками проведення первинного експертного дослідження № 5/10.1/877 від 05.12.2018, експерт дійшов висновку, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2106 ОСОБА_15 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шлях застосування своєчасного екстреного гальмування. Дії водія автомобіля «Subaru Outback» ОСОБА_7 , при задано механізмі події, не відповідали вимогам п.14.2 в.ПДР, що технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ 21063». В діях водія ОСОБА_15 не вбачається не відповідностей вимогам п.12.3 ПДР, які, з технічної точки зору, могли б знаходитись причинному зв`язку із даною дорожньою пригодою.

Як вбачається з матеріалів провадження, експерту для дослідження було надано лише ухвалу слідчого судді та клопотання слідчого, що містили виклад обставин ДТП. Протокол огляду місця ДТП від 15.08.2018, а також протоколи слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 від 25.10.2018 предметом дослідження не були.

Під час судового провадження стороною захисту було надано висновок експертного комплексного дослідження за № 10.1-10.4/041 від 20.09.2019, згідно з яким водій ОСОБА_7 рухаючи з фактичною швидкістю 80 км/год при зафіксованих і встановлених даних, не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем своєчасним застосуванням максимального ефективного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення автомобілем ВАЗ. Водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_15 мав технічну можливість запобігти зіткненню вищевказаних транспортних засобів шляхом своєчасного виконання вимог п.16.3, 16.11 ПДР України і дорожнього знаку 2.1 додатку ПДР, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку для їх виконання у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля Субару ОСОБА_7 не суперечили вимогам п.п.10.1, 12.3, 12.6 та 14.6 ПДР України.Дії водія автомобіля ВАЗ- ОСОБА_15 не відповідали вимогам п.п.16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 додатку № 1 ПДР України ПДР України.

Для проведення зазначеного експертного дослідження експерту були надані копії матеріалів кримінального провадження у обсязі, визначеному стороною захисту.

З урахуванням наявності двох суперечливих висновків, судом було призначено комісійну автотехнічну експертизу, з наданням експертам всіх матеріалів провадження.

За наслідками проведеного дослідження експертами складено висновок № 1743-22 від 27.02.2023, яким надано відповідь на поставлені судом питання у двох варіантах: згідно з показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , а також згідно з показаннями свідка ОСОБА_17 та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, експерти констатували, що показання ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 в частині розташування місця зіткнення та взаємного положення автомобілів «ВАЗ-21063» і «Subaru» відносно вказаного ними місця зіткнення в момент зміни напрямку руху останнім є технічно неспроможними, а тому дослідження за ними не проводились.

Разом із цим, експерти встановили, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_17 та обвинуваченого ОСОБА_7 у заданій дорожній обстановці, при заданих вихідних даних:

- водію автомобіля «Subaru» ОСОБА_7 для забезпечення безпеки дорожнього руху, необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3. ПДР України, а саме «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- водію автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_15 для забезпечення безпеки дорожнього руху, у необхідно було діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» , п. 10.1 ПДР України (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) , п. 16.3. ПДР України (У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються перехрещуваною дорогою, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою (стоп-лінією) або, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.) та п. 16.11. ПДР України (На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху);

- водій автомобіля «Subaru» ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти дорожньо-транспортну пригоду діючи відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- водій автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_15 мав технічну можливість своїми однобічними діями, які регламентувались йому виконанням вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», п. 10.1., 16.3., 16.11. ПДР України, запобігти дорожньо-транспортну пригоду;

- в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_7 не відповідностей вимогам ПДР України не вбачається;

- в діях водія автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_15 вбачаються невідповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», п. 10.1., 16.3., 16.11. ПДР України;

- невідповідностей в діях водія автомобіля «Subaru» ОСОБА_7 технічним вимогам ПДР України, які могли б знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, не вбачається;

- в діях водія автомобіля«ВАЗ-21063» ОСОБА_15 вбачаються невідповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», п. 10.1., 16.3., 16.11. ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, під час проведення комісійної експертизи факт порушення ОСОБА_7 ПДР України, які могли б знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою свого підтвердження не знайшов.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано надав перевагу висновку комісійної автотехнічної експертизи та визнав неналежними протоколи слідчих експериментів, проведених за участю потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , їх показання, надані у суді, та висновок судового експерта № 5/10.1/877 від 05.12.2018.

Вирішуючи питання обґрунтованості судового рішення в цій частині колегія суддів керується тим, що для проведення комісійної автотехнічної експертизи, на відміну від решти проведених у кримінальному провадженні досліджень, експертам надавались матеріали провадження у повному обсязі з метою з`ясування обставин ДТП та моделювання його механізму у декількох варіантах.

З дослідженого судом висновку комісійної експертизи вбачається, що показання ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 в частині розташування місця зіткнення та взаємного положення автомобілів «ВАЗ-21063» і «Subaru» відносно вказаного ними місця зіткнення в момент зміни напрямку руху останнім визнано експертами технічно неспроможними.

Водночас, експерти не встановили цих обставин при дослідженні показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_17 .

За цих умов, враховуючи те, що показання вказаних осіб досліджувались у сукупності з рештою матеріалів кримінального провадження, та їм не суперечили, підстав ставити під сумнів висновки експертів, складені з урахуванням показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_17 у суду відсутні.

При цьому, матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що показання потерпілих, в тому числі надані ними під час проведення слідчих експериментів, протирічать зафіксованим на схемі до протоколу огляду місця події місцю зіткнення транспортних засобів та їх розташуванню після ДТП.

Отже, з огляду на те, що висновком комісійної автотехнічної експертизи повністю спростовано порушення ОСОБА_7 вимог ПДР України, які могли б знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, суд дійшов правильного висновку про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Що стосується наявності дорожньої розмітки, зокрема суцільної лінії, перетин якої інкриміновано обвинуваченому, то ці обставини не підтверджуються протоколом огляду місця ДТП та фотознімками до нього, згідно з яким перед місцем зіткнення, за напрямком руху ОСОБА_7 дорожня розмітка відсутня та не проглядається, про що також зазначено у висновку комісійної експертизи.

Надаючи оцінку доводам прокурора про суперечливість покладених в основу комісійної експертизи доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що експертам були надані вичерпні дані щодо обставин ДТП, в тому числі ті, що були відомі й під час досудового розслідування, проте залишились не дослідженими в належному обсязі (протокол огляду, фотофіксація пошкоджень, протоколи слідчих експериментів).

За цих умов, вважати зазначений висновок неповним колегія суддів не може.

З наведених підстав колегія суддів не може погодитись й з доводами прокурора про безпідставну відмову суду у призначенні комплексної експертизи.

Суд звертає увагу на те, що комісійною експертизою усунено всі суперечності, а тому проведення додаткових досліджень в даному випадку є недоцільним. Більш того, прокурор хоча і порушує питання про необхідність призначення комплексної експертизи, проте не наводить переконливих доводів, які б свідчили про неповноту комісійної, зокрема не вказує на наявність інших вихідних даних, які не були враховані при її проведенні, проте могли істотним чином вплинути на правильність її висновки.

Що стосується посилань прокурора на те, що експерт не зміг пояснити обставин, за яких він визнав технічно неспроможними показання потерпілих, то вони повністю спростовуються складеним висновком.

Так, у дослідницькій частині експертами зазначено, що в районі місця зіткнення, вказаного по поясненням потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 не зафіксовано слідової інформації, яка б за своїми основними ознаками могла характеризувати розташування місце зіткнення двох автомобілів ВАЗ-21063 та Субару, а вказане ними місце розташування місця зіткнення суперечить процесу контактної взаємодії та переміщення до їх кінцевої зупинки, а тому їх покази були позбавлені технічного сенсу і не могли бути прийняти в якості вихідних даних у досліджені.

Щодо доводів прокурора про необґрунтоване посилання у вироку на висновок експертного дослідження, наданий стороною захисту, то вони не заслуговують на увагу, оскільки цей висновок не суперечить висновку комісійної експертизи, а тому доказового значення не втрачає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки наявні у матеріалах кримінального провадження докази не засвідчують факт порушення ним 14.2 Правил дорожнього руху України.

За вказаних умов доводи прокурора, потерпілих та законного представника малолітнього потерпілого колегія суддів розцінює критично та вважає, що вони повністю спростовуються наведеними вище обставинами. При цьому, за умови визнання обґрунтованим виправдання, колегія суддів не перевіряє доводи апелянтів в частині необхідності вирішення цивільних позовів, оскільки у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи ту обставину, що під час судового розгляду не знайшов підтвердження факт порушення ОСОБА_7 п. 14.2 ПДР України, що з технічної точки зору перебувало б у причинному зв`язку з настанням ДТП, встановлені судом мотиви виправдання є обґрунтованими.

Таким чином, виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки ухвалений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів для його ухвалення, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4