Справа № 991/927/24
Провадження №11-сс/991/188/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 лютого 2024 року, якою відмовлено в задоволені його скарги на повідомлення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, у межах кримінального провадження № 0001415 від 25 серпня 2023 року,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 лютого 2024 рокувідмовлено у задоволені скарги захисника ОСОБА_7 на повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, у межах кримінального провадження № 0001415 від 25 серпня 2023 року.

Слідчий суддя дійшов висновку, що вручене ОСОБА_8 повідомлення про підозру відповідає закріпленим у статті 277 КПК України вимогам до його змісту, а детективами дотримано процесуальний порядок вручення такого повідомлення про підозру. Слідчим суддею також встановлено наявність у цьому провадженні достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. На думку слідчого судді, зібрані у кримінальному провадженні докази в своїй сукупності та взаємозв`язку відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», що закріплений в п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України та давали стороні обвинувачення підстави для підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, у якій, враховуючи подані доповнення, просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 лютого 2024 року та постановити нову, якою задовольнити подану ним скаргу і скасувати повідомлення про підозруОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001415 від 25 серпня 2023 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, у зв`язку з чим її необхідно скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону.

На переконання захисту, повідомлення про підозру вручено ОСОБА_8 неуповноваженим суб`єктом та з порушенням належної правової процедури, у зв`язку з чим останній не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні. Зокрема, з матеріалів провадження убачається, що вручене ОСОБА_8 повідомлення про підозру від 21 листопада 2023 року складено детективом Національного бюро Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 . Однак, вручення такого повідомлення ОСОБА_8 здійснено вже іншим детективом - заступником керівника Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 . Уповноваженим суб`єктом на вручення повідомлення про підозру, а також роз`яснення підозрюваному його процесуальних прав та обов`язків є особа, яка склала такий процесуальний документ. А отже, у цьому кримінальному провадженні вручити ОСОБА_8 повідомлення про підозру міг виключно детектив ОСОБА_9 .

Крім того, слідчим суддею також не враховано очевидну відсутність всіх елементів складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 , а також не надано уваги доводам захисту, які стосувались порушення процедури виявлення ознак кримінального правопорушення під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) в межах іншого кримінального провадження та внесення таких відомостей до ЄРДР. Зокрема, ознаки кримінального правопорушення у діях народного депутата України ОСОБА_11 та директора АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» ОСОБА_8 були виявлені органом досудового розслідування ще 08 серпня 2023 року під час проведення НСРД у межах іншого кримінального провадження. Однак, відповідні відомості внесено до ЄРДР лише 25 серпня 2023 року не дивлячись на те, що досудове розслідування за цим правопорушенням вже здійснювалось протягом тривалого часу. А отже, усі, без виключення, негласні слідчі (розшукові) дії проведені в межах цього кримінального провадження мають бути визнані недопустимими доказами, у зв`язку з чим зафіксовані у них відомості не можуть бути використані для обґрунтування врученої ОСОБА_8 підозри. Органом досудового розслідування не встановлено точного періоду нібито виникнення у ОСОБА_11 та ОСОБА_8 злочинного умислу на надання неправомірної вигоди. Не розкрито у вказаному повідомленні про підозру й послідовного ланцюжку передачі грошових коштів ОСОБА_12 , як і не зазначено джерело виникнення неправомірної вигоди саме в розмірі 150 000 доларів США, а також не проведено психолого-лінгвістичної експертизи, що позбавляє можливості належним чином інтерпретувати зміст розмов ОСОБА_8 , зафіксованих під час проведення НСРД.

Слідчим суддею порушено презумпцію невинуватості ОСОБА_8 , оскільки в оскаржуваній ухвалі ним зазначено про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, що є неприпустимим.

У судове засідання з`явились захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 . Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим колегією суддів прийнято рішення розглянути подану апеляційну скаргу за наявного складу учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення зазначеної апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що підозрюваний, його захисник чи законний представник на досудовому провадженні може оскаржити повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Питання повідомлення особи про підозру врегульоване нормами глави 22 КПК України. Згідно із ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором і має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення, проте закріплює: що підозра має ґрунтуватися на допустимих доказах; обов`язок захисника забезпечувати з`ясування обставин, які спростовують підозру; строк, після спливу якого дозволяється оскаржувати повідомлення про підозру (два місяці); функцію слідчого судді та вимоги щодо оцінки ним доказів у тому числі при розгляді скарги про скасування повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК України та іншими законами України, з метою, зокрема, забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру.

Слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти, зокрема, дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а також наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У ході розгляду поданої стороною захисту скарги слідчий суддя з`ясував відповідні обставини та дійшов висновку про відсутність підстав для скасування врученого ОСОБА_8 повідомлення про підозру. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і умотивованість наведеного висновку слідчого судді, апеляційна скарга сторони захисту не містить.

Згідно матеріалів провадження, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001415 від 25 серпня 2023 року здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України (том 1, а.с. 19-20).

У межах вказаного кримінального провадження, 21 листопада 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, а саме в пропозиції службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, надати їм неправомірну вигоду та наданні такої вигоди за вчинення службовими особами в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їм службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб (том 1, а.с. 22-29).

На переконання органу досудового розслідування, ОСОБА_8 , будучи директором АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» (), діючи від імені та в інтересах цього товариства, за попередньою змовою з народним депутатом України ОСОБА_11 , запропонував надати Віце-прем`єр-міністру з відновлення України - Міністру розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Міністр) ОСОБА_13 та Голові Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (далі - Голова Агентства відновлення) ОСОБА_14 неправомірну вигоду у розмірі від 3 до 5 відсотків від суми грошових коштів, які будуть виділені за рахунок коштів Державного бюджету України для фінансування додаткових обсягів робіт, виконуваних підконтрольним їм АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», вартістю близько 1 млрд грн, та надав зазначеним службовим особам частину цієї неправомірної вигоди у розмірі 150 000 доларів США (що за курсом Національного банку України станом на 02.11.2023 становило 5 439 825 грн).

За результатом розгляду поданої стороною захисту скарги слідчий суддя дійшов мотивованого висновку про наявність у цьому провадженні достатніх доказів для підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, які у своїй сукупності та взаємозв`язку відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», що закріплений в п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що сукупність наявних у матеріалах провадження доказів свідчить про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри та формують внутрішнє переконання причетності підозрюваного до вчинення відповідного кримінального правопорушення. При цьому колегія суддів бере до уваги, що стандарт доказування «достатніх підстав (доказів) для підозри» та «обґрунтована підозра» не передбачають, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження.

Більше того, стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

На цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для здійснення повідомлення про підозру.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє твердження захисту стосовно відсутності у матеріалах провадження доказів на підтвердження всіх елементів складу інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також стосовно наявності у врученому ОСОБА_8 повідомленні про підозру певних неузгодженостей, оскільки такі доводи не спростовують висновку слідчого судді щодо її обґрунтованості та можуть бути усунуті в ході подальшого здійснення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, дії, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України. Водночас слід зауважити, що, за версією органу досудового розслідування, об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення становлять спільні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Однак, на цьому етапі колегія суддів не вирішує питання про доведеність винуватості ОСОБА_8 та остаточність кваліфікації його дій.

Колегія суддів також відхиляє твердження захисту стосовно того, що без проведення психолого-лінгвістичної експертизи неможливо належним чином інтерпретувати зміст розмов ОСОБА_8 . Європейський суд з прав людини у справах «Дмітрієвський проти Росії» (Dmitriyevskiy v. Russia, заява № 42168/06) від 03 жовтня 2017 року та «Марія Альохіна та інші проти Росії» (Mariya Alekhina and Others v. Russia, заява № 38004/12) від 17 липня 2018 року щодо використання судово-лінгвістичних експертиз у судовій практиці національних судів звернув увагу на те, що юридичну оцінку характеру спірних висловлювань робили експерти-філологи, а не суд. Суд лише схвалював їх висновки, незважаючи на те, що експертна оцінка явно виходила за рамки суто мовних питань, таких як, наприклад, визначення значення конкретних слів та виразів, і, по суті, кваліфікувала дії заявників з правової точки зору. Суд визнав такий стан справ неприйнятним і підкреслив, що всі юридичні питання повинні вирішуватися тільки судами. А отже, саме судом має бути надана юридична оцінка діям та висловлюванням ОСОБА_8 , зафіксованим під час проведення НСРД.

Безпідставними є й доводи захисту щодо здійснення досудового розслідування за фактом вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення до внесення відповідних відомостей в ЄРДР. Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Внесення відомостей до ЄРДР пізніше строку, визначеного ст. 214 КПК України (24 години), не є таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б тягнуло визнання всіх доказів, отриманих у ході досудового розслідування, недопустимими (постанова Касаційного кримінального суду від 17 червня 2021 року у справі № 755/15128/19).

Водночас ч. 1 ст. 257 КПК України передбачено, шо якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора. Таким чином, використання складених за результатами проведення таких негласних слідчих (розшукових) дії матеріалів в іншому кримінальному провадженні, за наявності дозволу слідчого судді, не суперечить вимогам процесуального закону, а тому відповідні матеріали не можуть бути розцінені як такі, що отримані до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення в ЄРДР. Отримання зазначених доказів в межах іншого кримінального провадження носило випадковий характер, а проведення відповідних негласних слідчих (розшукових) дій не обмежувало законних прав та свобод ОСОБА_8 , оскільки здійснювались щодо іншої особи та не були спрямовані на фіксування обставин вчинення ним кримінального правопорушення.

Оцінюючи доводи захисту стосовно здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_8 неуповноваженим суб`єктом з огляду на його складення іншим детективом, слід зазначити, що такі твердження ґрунтуються виключно на особистому розумінні та тлумаченні захисником положень КПК України, яке не відповідає його точному змісту та вимогам закону.

Як встановлено слідчим суддею, детектив ОСОБА_9 та старший детектив ОСОБА_10 входять до слідчої групи у кримінальному провадженні №0001415 від 25 серпня 2023 року, що підтверджується наявною у матеріалах провадження копією постанови про створення слідчої групи від 25 серпня 2023 року (том 3, а.с. 7-8). Водночас кримінальним процесуальним законом не встановлено обмежень щодо вручення повідомлення про підозру детективом, який його не складав, однак входить до групи детективів, які здійснюють досудове розслідування у відповідному кримінальному провадженні. На переконання колегії суддів, у цьому провадженні органом досудового розслідування дотримано процесуальний порядок вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Неспроможними є й твердження захисту стосовно порушення слідчим суддею презумпції невинуватості ОСОБА_8 . В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею дійсно одноразово зазначено про причетність підозрюваного до подій, що досліджуються в рамках цього кримінального провадження та відповідно до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України. Проте, зі змісту указаної ухвали чітко вбачається, що такий висновок слідчим суддею зроблено під час оцінки наявності у цьому провадженні «достатніх підстав (доказів)» для здійснення повідомлення про підозру, а не пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку. Слід також зауважити, що висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на повідомлення про підозру висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень та не можуть бути використані на доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів також бере до уваги, що надалі в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя указує вже про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, слідчий суддя зазначає: «… зібраними в матеріалах кримінального провадження доказами об`єктивно пов`язується можлива причетність ОСОБА_8 до вищевказаних кримінальних правопорушень за обставин, викладених в тексті повідомлення про підозру від 21.11.2023».

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 276-278, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на повідомлення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, у межах кримінального провадження № 0001415 від 25 серпня 2023 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3