Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/645/21
Провадження № 1-кп/935/53/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №1 Коростишівського районного суду Житомирської області клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання доказу очевидно недопустимим, поданого у межах кримінального провадженнія, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.2 ст.384 КК України,

установив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Під час судового розгляду захисником ОСОБА_7 заявлено усне клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом: протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2021 за участю свідка ОСОБА_6 , яке обґрунтував тим, що на час проведення слідчого експерименту останній мав процесуальний статус свідка, а тому йому не було роз`яснено право не свідчити проти себе , проте на даний час ОСОБА_6 є обвинуваченим , тому у відповідності до п.1 ч.3 ст.87 КПК України такий доказ слід визнати очевидно недопустимим.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника, просить його задовольнити.

Прокурор заперечив проти клопотання захисника, просить відмовити в його задоволенні. Заперечення подано у письмовому вигляді , долучено до матеріалів справи.

Потерпіла ОСОБА_4 та представник потерпілої ОСОБА_5 категорично заперечили проти клопотання захисника, вважають його необґрунтованим.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст..84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Частинами 2,3 ст.89 КПК України передбачено що, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Ознака очевидної чи неочевидної допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

У даному випадку прийняття та дослідження доказу , а саме протоколу проведення слідчого експерименту від 28.04.2021 за участю свідка ОСОБА_6 , як реалізація права сторони не може будь-яким чином непоправно нашкодити інший стороні, оскільки суд у будь-який час може визнати недопустимим та неналежним будь-який доказ. Натомість неприйняття і не дослідження доказів на думку суду може непоправно нашкодити інтересам правосуддя оскільки правила допустимості доказів є як гарантією прав особи у кримінальному процесі , так і гарантією правосуддя.

Для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитись не лише з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, але також в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного у нарадчий кімнаті під час ухвалення судового рішення згідно з вимогами ч.1 ст.89 КПК України, відтак суд вважає, що клопотання стороною захисту подано передчасно, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.84,86,87,89, 369-372 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання доказу очевидно недопустимим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, яке буде прийнято за наслідками розгляду судового провадження.

Суддя ОСОБА_1