Справа № 569/1104/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне кримінальне провадження № 0003093 від 03.11.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. В.Омеляна, Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на всій території України введено воєнний стан та оголошено мобілізацію.

15 вересня 2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_4 пройшов військово-лікарську комісію, та відповідно до довідки військово-лікарської комісії №11 від 15.09.2023 був визнаним придатним до військової служби.

У подальшому, 15 вересня 2023 року ОСОБА_4 під особистий підпис отримав повістку, тобто був належним чином повідомленим про необхідність з`явитись о 08:00 год. 18 вересня 2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки на військову службу під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, ОСОБА_4 достовірно володіючи інформацією про час відправки до військової частини для проходження військової служби та місце розташування збірного пункту, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», Указу Президента України №758/2022 від 7 листопада 2022 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», не маючи поважних причин та правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не прибув 18 вересня 2023 року о 08:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 , для проходженням військової служби за загальною мобілізацією, внаслідок чого ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав. Не заперечив, що пройшов ВЛК за наслідками якої був визнаний придатним до проходження військової служби, отримав повістку, однак до пункту збору на визначену дату не прибув. При цьому, повідомив, що у нього є проблеми зі здоров`ям, але його все одно визнали придатним до військової служби. Рішення військово-лікарської комісії, яким його визнали придатним до військової служби, не оскаржував. Вказав, що не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки здійснює догляд за батьком, що є інвалідом ІІІ групи, а також за батьком дружини, що тяжко хворіє, який не може обслуговувати себе самостійно та постійно потребує стороннього догляду. Крім того, повідомив, що дружина перебуває на ранньому терміні вагітності, та має ряд захворювань. Зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, просив його суворо не карати та застосувати до нього, при призначенні покарання, ст. 75 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні від призову за мобілізацією, в особливий період, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не лише дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку після вчинення злочину.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, проте, відповідно до ст. 65 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено у ст. 50 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання, у відповідності до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує фактичну тяжкість вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії не тяжкого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, який усвідомив незаконність вчинених ним дій, а тому у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, давши детальні та вичерпні показання щодо обставин його вчинення, при цьому, він має постійне місце проживання та реєстрації, інформації про негативну характеристику матеріали провадження не містять, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий, здійснює догляд за батьком, що є інвалідом ІІІ групи, має вагітну дружину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, що, на думку суду, в своїй сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому вважає за можливе призначити ОСОБА_4 більш м`яке покарання, аніж передбачене законом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, однак, враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, лише у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальний правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Судові витрати, згідно ст. 124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 40 копійок.

Речові докази: - розписку підписану ОСОБА_4 15.09.2023; облікову картку ОСОБА_4 ; картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 ; довідку ВЛК ОСОБА_4 з висновком лікаря; листок ознайомлення з нормами законодавства, підписаний ОСОБА_4 від 14.09.2023, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - повернути в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1