Справа №573/641/24
Номер провадження 1-кп/573/95/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого та законного представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру,

законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі клопотання адвоката ОСОБА_6 про призначення психологічної експертизи,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білопільського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7

30 квітня 2024 року через електронний суд надійшло клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 про призначення психологічної експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо того, чи є ситуація у цьому провадженні психотравмуючою для потерпілого ОСОБА_4 і чи завдані йому страждання (моральна шкода) та в якому розмірі.

Необхідність проведення експертизи обґрунтовується тим, що під час досудового розслідування в порушення вимог ст. ст. 91, 242 КПК України прокурор та слідчий не провели вказану експертизу для визначення розміру шкоди немайнового характеру (моральної шкоди), яка заподіяна потерпілому.

У судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 зазначене клопотання підтримали.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання.

Законний представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 заперечували проти призначення психологічної експертизи.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Статтею 129 Конституції України проголошено, що до основних засад судочинства належать змагальність сторін, підтримання державного обвинувачення в суді, забезпечення доведеності вини.

Відповідно до частин 1 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України о бов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 2 та 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень та визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Суд зазначає, що під час досудового розслідування судово-медична експертиза для визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_4 , проведена.

Проведення психологічної експертизи потерпілому ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_6 обґрунтовується необхідністю визначення розміру моральної шкоди саме з метою вирішення цивільного позову.

Але суд зазначає, що пунктом 6 частини 2 статті 242 КПК України не передбачена обов`язковість проведення психологічної експертизи потерпілому для визначення розміру моральної шкоди для вирішення цивільного позову саме прокурором чи слідчим, на що посилається адвокат ОСОБА_6 , бо в такому випадку доведення розміру цивільного позову покладається саме на потерпілу сторону відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 92, ст. 128 КПК України та ст. 81 ЦПК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 пояснила, що під час досудового розслідування клопотань про призначення психологічної експертизу потерпілою стороною не подавалося, самостійно до експертної установи з питанням проведення психологічної експертизи також не зверталися і перешкод для такого звернення у них не було.

Враховуючи, що кримінальне провадження в суді здійснюється на основі змагальності, інтереси неповнолітнього потерпілого представлені його законним представником та адвокатами ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , обов`язок доведення розміру цивільного позову покладається на законного представника потерпілого та його адвокатів, доказів на існування труднощів у проведенні психологічної експертизи ними суду не надано, тому у задоволенні клопотання про призначення психологічної експертизи адвокату ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись статтями 332, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Представнику потерпілого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_6 відмовити у задоволенні клопотання про проведення психологічної експертизи потерпілому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя