09 листопада 2023 року м. Запоріжжя
З метою збереження речових доказів та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачу, слідчий звернулася з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
У судове засідання слідчий надала заяву про розгляд клопотання без її участі, просить його задовольнити.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Також встановлено, що 06.11.2023 гр. ОСОБА_4 , у добровільному порядку, видано працівникам поліції зварювальний трансформатор ТДН-401-1У2.
06.11.2023 слідчим винесено постанову про визнання вилученого зварювального трансформатора ТДН-401-1У2 - речовим доказом.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як зазначено у клопотанні, слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна, з метою забезпечення збереження речового доказу.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до частин 1 та 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, майно, що є об`єктом кримінально протиправних дій, було добровільно видане працівникам поліції, визнано речовим доказом та у встановленому законом порядку передано на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів Пологівського РВП ГУНП у Запорізькій області. З наведеного слідує, що хоча вказане вище майно й має значення речового доказу для кримінального провадження, проте відсутні підстави вважати, що існують ризики його втрати або знищення. Сам факт добровільної передачі вищезазначеного майна працівникам поліції, вже свідчить про те, що майно втратило статус тимчасово вилученого.
Таким чином, слідчий не довів необхідності арешту добровільно виданого ОСОБА_4 майна, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, щодо можливості втрати цього майна, що є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Пологівського РВП Головного управління Національної поліції у Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1