Номер провадження: 11-сс/813/1916/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 07.11.2023 про арешт майна в к/п № 0001175 внесеному до ЄРДР 30.08.2023, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 000001175 внесеного до ЄРДР 30.08.2023 було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 та було накладено арешт на майно, яке було вилучено 02.11.2023 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «HONOR» IMEI №1: НОМЕР_1 та IMEI №2: НОМЕР_2 з сім-картами мобільних операторів «Лайфселл» номер НОМЕР_3 та «Київстар» номер НОМЕР_4 , які належать та перебувають у володінні ОСОБА_6 ; предмет, що зовні схожий на пістолет з маркуванням STALKER 917-S № 1113-31758. Сal. 9mmP.A.Kз магазином та предметами, що зовні схожі на набої у кількості 10 шт.; одні електронні ваги; кущі рослинного походження, зеленого кольору у кількості 22 шт.; речовина рослинного походження темно-зеленого кольору у напів-підсушеному стані, вага якої складає приблизно 10 кг.

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя вказувала на те, що в рамках вказаного провадження є необхідність у збереженні речових доказів, окрім того, накладення арешту необхідне з метою запобігання знищенню або зміні майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою з таких підстав:

- будинок, у якому було проведено обшук є місцем постійного проживання його брата, ОСОБА_6 , який є інвалідом та він регулярно йому допомагає. У день обшуку ОСОБА_6 приїхав навідати брата та побачив працівників поліції. В той же час, ОСОБА_6 у будинку не проживає, відповідно речей, які йому належать там не могло бути;

- мобільний телефон, який був вилучений в ході проведення обшуку, не заходився у будинку. Співробітник поліції попросив мобільний телефон для огляду, оперативний співробітник його оглянув, однак, в подальшому слідчий повідомив, що телефон підлягає вилучення. Однак, вказані дії суперечать вимогам ст. 168 КПК України, оскільки доступ до телефона не був обмежений власником;

- копія протоколу обшуку не була вручені ні ОСОБА_6 , ні його брату;

- в рамках вказаного провадження жодній особі не повідомлено про підозру;

За таких обставин, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 07.11.2023 в частині накладення арешту на мобільний телефон, та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання в цій частині.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_8 направила на адресу суду клопотання, в якому просила розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, оскаржувану ухвалу просила залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається із матеріалів, наданих апеляційному суду, СУ ГУНП проводиться досудове розслідування к/п №00001175 від 30.08.2023 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було отримано інформацію про те, що на території м. Одеси та Одеської обл. діє група осіб, які займаються збутом та виготовленням наркотичних засобів та психотропних речовин. Окрім того, була отримана інформація, що до організації та вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_9 , який замається незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб.

У подальшому за місцем проживання ОСОБА_10 було проведено санкціонований обшук, в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон, предмет, зовні схожий на пістолет, електронні ваги, кущі рослинного походження та речовини рослинного походження.

Метою накладення арешту на майно слідчий визначив недопущення пошкодження, знищення, псування, перетворення вилученого майна, яке є об`єктом, предметом, знаряддям вчинення злочину та визнане речовим доказом.

Що стосується посилання апелянта відносно того, що у межах вказаного провадження жодній особі не повідомлено про підозру, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує надані прокурором матеріали, з яких вбачається, що досудове розслідування триває, на теперішній час повідомлено про підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а також призначені експертизи, а саме експертиза зброї та експертиза наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

Відповідно до висновку експерта від 28.11.2023, речовина, яка була вилучена в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом.

Окрім того, постановою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 було об`єднано матеріали проваджень № 0001175 з матеріалами №0000016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 190 КК України та за фактом організації каналу постачання наркотичних засобів до ДУ «Одеська виправна колонія №14» та їх подальшого незаконного збуту на території зазначеної установи за ч.2 ст. 307 КК України.

Що стосується посилання ОСОБА_6 відносно того, що будинок, у якому було проведено обшук є місцем постійного проживання його брата, ОСОБА_6 , а він в ньому не проживає, апеляційний суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання саме ОСОБА_6 . Відповідно, за вказаною адресою був проведений обшук, в ході якого були вилучені зазначені вище речі.

Водночас, зауважуючи про те, що за місцем проведення обшуку він не проживає та оспорюючи оскаржувану ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на належний йому мобільний телефон апелянт не надає апеляційному суду будь яких доказів на підтвердження своїх доводів.

Більш того, всупереч доводам ОСОБА_6 у протоколі обшуку зазначено, що мобільний телефон не знаходився у будинку, з протоколу обшуку вбачається, що у домоволодіння ОСОБА_6 в коридорі зліва на тумбі був виявлений мобільний телефон.

Колегія суддів враховує посилання апелянта відносно того, що копія протоколу обшуку не була вручені ні ОСОБА_6 , ні його брату, однак з огляду на зазначені вище обставини зауважує, що вказана обставина не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на дному етапі досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є обґрунтованим.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Разом з тим, апеляційний суд роз`яснює, що після проведення всіх необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні користувач автомобіля має право звернутися до слідчого судді в порядку ч. 2 ст.174 КПК України з клопотанням про скасування арешту на автомобіль.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 07.11.2023 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині, вилученого 02.11.2023, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 внесеному до ЄРДР 30.08.2023 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4