Номер провадження: 11-сс/813/1773/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.10.2023 про накладення арешту на майно в межах к/п №0001136 від 17.08.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001136 від 17.08.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, виявлене та вилучене 26.09.2023 в ході проведення обшуку автомобіля, належного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , марки «BMW X5», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та яким фактично користується підозрюваний ОСОБА_8 , а саме на:

- автомобіль марки «BMW X5», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- ключ від автомобіля «BMW X5», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя зазначив, що вилучений транспортний засіб відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки імовірно використовувався підозрюваним ОСОБА_8 як засіб для імовірного вчинення кримінального правопорушення, зокрема, вказаний транспортний засіб, хоч і належить дружині підозрюваного, проте наявні непоодинокі факти користування транспортним засобом підозрюваним ОСОБА_8 для того, щоб приїхати на зустрічі із потерпілим ОСОБА_10 , тобто зазначений автомобіль являється засобом інкримінованого підозрюваному злочину.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, не було подано протягом 48 годин після вилучення такого майна, а майно не було негайно повернуто особі, в якої його було вилучено;

- слідчим суддею не було враховано того, що в клопотанні про накладення арешту на майно не обґрунтовано конкретно мету та правову підставу арешту майна, не зазначено, яким чином дане майно може бути використане для підтвердження або спростування факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а також зв`язків ОСОБА_8 з іншими фігурантами кримінального провадження, натомість, повідомлена останньому підозра у вчиненні вищезгаданого злочину є необґрунтованою; із матеріалів провадження не зрозуміло, про відшкодування шкоди в якому саме розмірі йдеться мова, з урахуванням того, що з підозри вбачається, що потерпілим було передано грошові кошти в розмірі 20 000 грн. та 500 доларів США, а розмір суми, вимагання якої інкримінується підозрюваному 927 000 грн.; транспортний засіб належить на праві приватної власності не підозрюваному, а його дружині Дамірлі-Османовій Ульвії, яка, як мати 4-х неповнолітніх дітей, у разі накладення арешту на автомобіль буде позбавлена можливості використовувати його в сімейних цілях;

- ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.09.2023, на підставі якої було проведено обшук транспортного засобу марки «BMW X5», не надавалось право на вилучення зазначеного транспортного засобу, а лише речей та документів, які мають відношення до даного кримінального провадження та можуть знаходитись в даному автомобілі; вищезгаданою ухвалою слідчого судді фактично не було надано дозволу на проведення обшуку зазначеного транспортного засобу, як відповідно не надано дозволу на вилучення автомобіля, оскільки в резолютивній частині ухвали відсутнє формулювання «надати дозвіл на проведення обшуку»;

- в судовому засіданні з розгляду поданого клопотання прокурора про арешт майна слідчим суддею протиправно було визначено процесуальний статус захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , як представника фактичного користувача, хоча заперечення на клопотання подавалось адвокатом як захисником підозрюваного.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку транспортного засобу, а саме на транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові чорного кольору, а також ключ-брелок від запалювання до вказаного автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Частина 3 ст. 170 КПК України встановлює, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення цивільного позову), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

На підставі аналізу змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах к/п №0001136 вбачається, що прокурор визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу, а також забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (а.с. 1-7).

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР в к/п №0001136 та інших матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів, зокрема, стосовно вимагання за попередньою змовою групою осіб у гр. ОСОБА_10 грошових коштів з погрозою фізичного насильства та знищення його майна.

В ході проведення 26.09.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.09.2023 обшуку транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , було вилучено зазначений транспортний засіб із ключами від нього та поміщено на штраф-майданчик №8 за адресою: м. Одеса, вул. Перша станція, 27-а (а.с. 79-82).

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 вилучене під час проведення обшуку майно, зокрема, транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , та ключ-брелок від запалювання до нього, були визнані речовими доказами в зазначеному кримінальному провадженні (а.с. 84-86).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, досудове розслідування за ознаками якого наразі здійснюється в к/п, передбачає кримінальну відповідальність за вимагання, вчинене організованою групою, в умовах воєнного стану.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дійсно, як на цьому обґрунтовано зауважує сторона захисту, автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на дружину підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 74-75).

Разом із тим, із матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 користується зазначеним транспортним засобом, в тому числі зафіксовані факти користування ним вказаним автомобілем задля того, щоб приїхати на зустрічі із потерпілим, у якого у подальшому, за попередньою змовою із групою осіб, підозрюваний можливо вимагав грошові кошти, що свідчить про те, що такий транспортний засіб можливо використовувався ОСОБА_8 , як засіб вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто відповідає критеріям речових доказів, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України в зазначеному кримінальному провадженні.

Окрім того, в якості однієї із мети накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, прокурор зазначив забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яке може бути призначене ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, при цьому, у зазначеному випадку, як це передбачено вимогами вищевикладеного ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається саме на майно підозрюваного.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому факті, що хоча вищезазначений транспортний засіб зареєстровано на дружину підозрюваного, проте, відповідно до наявною у розпорядженні суду апеляційної інстанції інформації, такий автомобіль придбано 09.07.2021 (а.с. 74), тобто в період шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що свідчить про те, що, згідно з вимогами ст. 60 Сімейного кодексу України, зазначений транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто належить на праві власності також підозрюваному.

Вищезазначена обставина свідчить про те, що існують підстави для накладення арешту на вищезазначений автомобіль з метою забезпечення його збереження як речового доказу та забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що з матеріалів провадження не зрозуміло, про відшкодування шкоди в якому саме розмірі йдеться мова, оскільки розмір переданих потерпілим грошових коштів, який за змістом повідомленої ОСОБА_8 підозри складає 20 000 грн. та 500 доларів США, колегія суддів зауважує на тому факті, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні за попередньою змовою групою осіб у потерпілого ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 927 000 грн.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту з приводу необґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, апеляційний суд наголошує на тому, що питання стосовно обґрунтованості підозри вже було предметом апеляційного розгляду та в ухвалі від 05.10.2023 за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.09.2023 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (справа №947/29264/23, провадження №11-сс/813/1665/23).

Не відповідають дійсності твердження сторони захисту стосовно того, що ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.09.2023, на підставі якої було проведено обшук транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , фактично не було надано дозволу на проведення такого обшуку та на вилучення вказаного автомобіля.

Так, відповідно до змісту резолютивної частини вищезазначеної наявної в матеріалах провадження ухвали слідчого судді від 14.09.2023, було задоволено клопотання слідчого та надано старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській обл., перелік яких міститься в резолютивній частині ухвали, а також слідчим, які входять до складу слідчої групи, прокурорам відділу Одеської обласної прокуратури, які перебувають у групі прокурорів та оперуповноваженим УСБУ в Одеській обл., які діють за дорученням слідчого в порядку ст. 40 КПК України, дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення та майна, яке було здобуте в результаті його вчинення (а.с. 76-78).

При цьому, дійсно, в резолютивній частині зазначеної ухвали відсутнє слово «дозвіл», що, на переконання колегії суддів та з урахуванням логічного та семантичного аналізу змісту ухвали, свідчить про допущення слідчим суддею звичайної технічної описки та не може слугувати підставою для визнання проведеного на підставі вищевказаної ухвали обшуку проведеним із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, без отримання попереднього дозволу слідчого судді.

Натомість, всупереч твердженням захисника, в резолютивній частині ухвали надано дозвіл на відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення, до яких, як було встановлено вище апеляційним судом, відноситься також транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , що свідчить про те, що органом досудового розслідування, при вилученні вищезгаданого автомобіля, не було допущено жодних порушень вимог кримінального процесуального закону та не було виходу за межі наданого ухвалою слідчого судді дозволу.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи захисника з приводу того, що клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, не було подано протягом 48 годин після вилучення такого майна, з огляду на наступні обставини.

Дійсно, вимогами абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як зазначалось вище, обшук транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , було проведено та, як наслідок, виявлено та вилучено арештований у подальшому автомобіль, 26.09.2023 (а.с. 79-82).

Згодом, ст. слідчий СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, яке ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 29.09.2023 було повернуто прокурору для усунення недоліків впродовж 72 годин з моменту отримання копії ухвали (а.с. 70-73).

У подальшому, прокурор повторно звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, усунувши встановлені вищевказаною ухвалою недоліки, яке оскаржуваною на теперішній час ухвалою слідчого судді було задоволено та накладено арешт на майно.

Відтак, враховуючи першочергове звернення слідчого до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно у строк, визначений вищевикладеними вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України, та подальше повернення такого клопотання для усунення недоліків, органом досудового розслідування в даному випадку, на переконання колегії суддів, не було допущено порушень строку звернення із таким клопотанням.

Надаючи оцінку твердженням захисника з приводу протиправності визначення процесуального статусу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 як представника фактичного користувача, суд апеляційної інстанції вважає їх вочевидь помилковими та безпідставними з огляду на те, що, як вбачається із наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів, підозрюваний ОСОБА_8 є фактичним користувачем транспортного засобу «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований на його дружину, внаслідок чого зазначення в оскаржуваній ухвалі процесуального статусу захисника ОСОБА_7 , як представника користувача ОСОБА_8 під час розгляду клопотання про накладення арешту на вищезгаданий автомобіль, який знаходиться в безпосередньому користуванні підозрюваного, не свідчить про допущення слідчим суддею будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та не мало жодного впливу на прийняте судове рішення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд констатує, що в даному випадку слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на вилучений транспортний засіб «BMW X5», який перебуває у користуванні ОСОБА_8 з метою забезпечення його збереження, як речового доказу та конфіскації майна як виду покарання, оскільки є достатні підстави стверджувати про те, що вилучений транспортний засіб може бути засобом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, досудове розслідування якого на теперішній час здійснюється та може забезпечити подальше виконання покарання у виді конфіскації майна, яке може бути призначене ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.10.2023, якою було накладено арешт на майно, а саме на транспортний засіб «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові чорного кольору та ключ-брелок від запалювання до зазначеного автомобіля, в межах к/п № НОМЕР_3 від 17.08.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4