ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2312/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/124/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ,

в с т а н о в и л а:

Кременецьким районним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000484 від 06.07.2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 299,ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.1 ст.122, ч.1 ст. 125 КК України.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на 60 днів до 23 лютого 2024 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року необґрунтованою, невмотивованою та незаконною.

Вказує, що судом першої інстанції не враховані фактичні обставини досудового розслідування, встановлені під час слідчих процесуальних дій, з урахуванням зібраних письмових доказів.

Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, наведені у клопотанні прокурора, є невмотивовані та необґрунтовані і не підтверджені жодними доказами.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, а саме те, що у нього є постійне місце проживання.

Просить ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.12.2023 року скасувати та змінити обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Одночасно, ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.12.2023 року, оскільки через поганий стан здоров`я вчасно не зміг подати апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`ягкий; міркування прокурора, який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав до її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає в себе, у тому числі, право доступу до правосуддя, право на захист особисто чи за участю захисника.

Як вбачається із клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Кременецького районного суду від 27.12.2023 року, останній через поганий стан здоров`я не зміг вчасно скористатись своїм правом на оскарження, а тому колегія суддів вважає що пропущений строк потрібно поновити.

Висновок, викладений в ухвалі Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, відповідно, продовжені запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, перешкоджання розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 23 лютого 2024 року.

Доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає надуманими, оскільки місцевим судом належним чином проаналізовано доводи, наведені у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу, і детально аргументовано свої висновки щодо наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 у випадку обрання йому запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою.

Окрім цього, судом належним чином проаналізував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, ніде не працює, хоч є особою працездатного віку, та не має постійного джерела доходу і в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження дає можливість припускати те, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з утриманням під вартою не забезпечить його належної процесуальної поведінки під час досудового розслідування.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта щодо зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, не дають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Поновити обвинуваченому ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.12.2023 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді