Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №001192 за апеляційною скаргою представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 31 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 31 липня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Судом частково задоволено цивільний позов ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 07.08.2022 року, близько 21.00 год., перебуваючи на проїжджій частині дороги біля будинку за адресою: м. Рівне, вул. Корсунська, 17, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та його знайомим - ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки по обличчю, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин ділянки лівої вилиці з точковими крововиливами та синцем на нижній повіці лівого ока, які згідно висновку спеціаліста, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_5 просить вказаний вирок частково скасувати, виключивши із переліку обставин, які пом`якшують покарання, щире каяття, та призначити ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк не менше 100 годин, а також задовольнити позовні вимоги ОСОБА_8 у повному обсязі, а саме стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 13 445,80 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, та 15 000 грн. компенсації моральної шкоди.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив. що матеріали провадження не містять відомостей, що обвинувачений намагався допомогти потерпілому, або хоча б попросив у нього вибачення за спричинені страждання. При цьому, обвинувачений при виступі у судових дебатах в категоричній формі відмовився просити вибачення у потерпілого та зазначав, що це потерпілий напав на нього, тобто заперечував свою вину.

На думку потерпілого, місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність пом`якшуючої обставини щирого каяття, та не взяв до уваги, що ОСОБА_6 , будучи працездатного віку, фактично ніде не працює. А тому вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Також потерпілий не погоджується з рішенням місцевого суду в частині цивільного позову, оскільки протоколи допиту свідків свідчать про те, що в ході бійки ОСОБА_6 вибив із рук потерпілого мобільний телефон, який в результаті падіння зазнав механічних пошкоджень. Вказав, що ним було надано копію товарного чеку, гарантійного талону та акту виконаних робіт із діагностування механічних ушкоджень мобільного телефону, а тому вважає висновки місцевого суду щодо відмови у стягненні матеріальної шкоди.

Окрім того, зазначив, що розмір моральної шкоди, визначений місцевим судом, не відповідає його фактичним стражданням.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_9 щодо безпідставності апеляційних вимог та залишення вироку без змін, міркування прокурора ОСОБА_4 щодо законності оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Місцевий суд, ухвалюючи вказаний вирок, в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Зокрема, відповідно до вимог ст.65 КК, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційній повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Тобто, реалізуючи свої дискреційній повноваження, суд для вибору такого покарання повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, врахував суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого

Зокрема судом було взято до уваги, що вчинене обвинуваченим діяння відноситься до категорії кримінальних проступків, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і він не перебуває на обліку у лікарів психіатра й нарколога. Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом враховано його щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Доводи представника потерпілого щодо помилкового визнання щирого каяття обвинуваченого як пом`якшуючої покарання обставини, колегія суддів вважає безпідставними, адже обвинуваченим під час судового розгляду було визнано свою вину у вчиненому, він висловлював щирий жаль з приводу своїх дій. Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 висловив бажання негайно сплатити визначену судом першої інстанції суму компенсації моральної шкоди, однак представник потерпілого відмовився від отримання коштів, пославшись на відсутність таких повноважень від потерпілого. Як і в місцевому суді, ОСОБА_6 свої дії пояснив віктимною поведінкою потерпілого, що стороною обвинувачення не спростовано.

Вказані обставини дають підстави для висновку, що не визнання обвинуваченим поданого потерпілим цивільного позову не свідчить про відсутність у нього щирого каяття.

Разом з цим вказані вище обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, з яким погоджується і колегія суддів, щодо доцільності призначення обвинуваченому одного з альтернативних видів покарання, передбачених санкцією інкримінованої йому статті, у виді штрафу.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованим рішення місцевого суду і в частині вирішення цивільного позову.

Як встановлено п.2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.3 Постанови Пленуму N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 було спричинено моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнав останній у зв`язку з спричиненням йому легкого тілесного ушкодження, та, належним чином оцінивши обсяг та характер цих страждань, виходячи із принципу справедливості і розумності, дійшов до обґрунтованого висновку щодо стягнення із обвинуваченого 2000 грн. в якості компенсації заподіяної моральної шкоди.

Водночас колегія суддів зауважує, що матеріали даного провадження не містять відомостей, що саме обвинуваченим ОСОБА_6 було пошкоджено мобільний телефон потерпілого. Вказані обставини не знайшли свого підтвердження і в ході апеляційного розгляду, представником потерпілого не було надано доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між пошкодженнями вказаного мобільного телефону та діями ОСОБА_6 , які інкримінуються йому у цьому провадженні.

При цьому, зважаючи на те, що розгляд цього кримінального провадження за згодою усіх сторін здійснювався у спрощеному порядку, місцевим судом не допитувались свідки, а також враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, тому відсутні підстави для врахування показань свідків, наданих під час досудового розслідування, на що покликався представник потерпілого у своїй скарзі.

З огляду на викладене, апеляційний суд визнає вказаний вирок законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних вимог представника потерпілого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 31 липня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3