Єдиний унікальний номер: 343/3062/23
Номер провадження: 1-кп/0343/150/23
У Х В А Л А

21 грудня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано - Франківської області матеріали кримінального провадження №1-кп/0343/150/23 внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000440 від 03.11.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю: прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

у провадженні суду знаходиться дане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 01.12.2023 у даному кримінальному провадженні призначено судове засідання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просила призначити судовий розгляд даного кримінального провадження, зазначивши, що обвинувальний акт складений з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, внесення подання про визначення підсудності - немає.

Одночасно прокурор заявила клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення розміру застави. Обґрунтовує подане клопотання тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілих (розбої), поєднаний з проникненням у сховище, вчинений в умовах воєнного стану. Посилається на наявність ризиків, передбачених ч. 1, 3 ст. 177 КПК України. Наявність вказаних ризиків обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі, усвідомлює неминучість покарання за нього, що не виключатиме ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду та можливості незаконно впливати на потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вони проживають в одному населеному пункті.

Окрім цього, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_7 18.12.2023 подав клопотання, в якому просить частково (без права відчуження) скасувати арешт накладений на автомобіль марки «Toyota», моделі «Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Обґрунтовує це клопотання тим, що ухвалою слідчого судді накладено арешт, зокрема, і на вказаний транспортний засіб. Вказаний автомобіль не належить на праві власності обвинуваченому, з цим автомобілем вже проведені всі слідчі дії, а тому у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення відпала потреба.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні подане клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала, просила його задовольнити. Не заперечила щодо призначення судового розгляду. Стосовно клопотання про часткове скасування арешту майна - заперечила, оскільки вважає таке передчасним.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у підготовче судове засідання не з`явились, подали заяви у яких просять підготовче судове засідання проводити без їх участі.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Стосовно поданого клопотання про часткове скасування арешту майна захисник ОСОБА_5 таке підтримав, просив його задовольнити.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт і додані до нього документи, подане прокурором клопотання, суд приходить такого висновку.

Стосовно закінчення підготовчого провадження і призначення судового розгляду суд зазначає таке.

Обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акта прокурору, не встановлено.

В підготовчому судовому засіданні клопотань, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не заявлено.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе призначити в даному кримінальному провадженні судовий розгляд на підставі обвинувального акта та доданих до нього документів.

Щодо клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає, що таке підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 194 КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Слід зазначити, що кримінальне провадження на даний час знаходиться на стадії підготовчого судового провадження, метою якого, відповідно до глави 27 КПК України, є вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, метою якого, в свою чергу, є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості ОСОБА_3 у зазначеному прокурором в обвинувальному акті злочині за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України, а також обставини визначені ст. 178 КПК України.

Так, стосовно обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 злочину суд зазначає, що усталена практика ЄСПЛ приходить висновку, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, коли обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 скерований до суду, повідомлена останньому підозра вочевидь є обґрунтованою.

Стосовно наявності ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то в ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що прокурором доведена наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду і незаконний вплив на свідків.

Враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, у випадку визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим в інкримінованому йому злочині безальтернативності санкції ч. 4 ст. 187 КК України, суд вважає, що ці обставини можуть спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», за якими при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину, тобто санкція за вчинене кримінальне правопорушення має бути важливим критерієм для визначення виду запобіжного заходу, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, у разі доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому може загрожувати покарання у виді виключно позбавлення волі з конфіскацією майна, що може бути мотивом для переховування від суду.

Суд приходить висновку також і про існування ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового слідства, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

Окрім цього, під час вирішення цього клопотання судом було враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, те, що даний злочин є особливо тяжким, вік та стан здоров`я (інформація щодо стану здоров`я обвинуваченого несумісного з триманням під варто відсутня); міцність соціальних зв`язків; відсутність постійного місця роботи, майновий стан обвинуваченого, відсутність судимостей.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор довела обставини, передбачені п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, у тому числі і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам.

Також, в аспекті недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у даному випадку суд має право взагалі не визначати розмір застави і не застосовувати її у якості альтернативного запобіжного заходу, оскільки, згідно із п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 і 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У рішенні ЄСПЛ (справа «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010) зазначено, що гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції (звільнення особи обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання) покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи в суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховувано наявність грошових засобів у обвинуваченого. Тобто, з одного боку розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Разом з тим, суд вважає за можливе застосувати заставу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у якості альтернативного запобіжного заходу та визначити її у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600 грн. На думку суду зазначений розмір застави зможе бути внесений обвинуваченим ОСОБА_3 або заставодавцем та зможе забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків і запобігти існуючим ризикам.

Суд також вважає за необхідне у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_3 застави, покласти на нього обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із м. Долина Калуського району Івано Франківської області без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таким чином, з огляду на викладене вище, клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частина 1 статті 170 Кримінально процесуального кодексу України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, слід зазначити, що положення ч. 4 ст. 173 КПК України орієнтують слідчого суддю, суд застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а також спосіб арешту, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням, зокрема, іншого власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України).

З викладеної норми вбачається, що реалізація права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна можлива у двох випадках необґрунтованості його накладення та відсутності потреби у подальшому застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано Франківської області 06.11.2023 накладено арешт, зокрема, на транспортний засіб марки «Toyota», моделі «Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , жителька АДРЕСА_2 та яким на час затримання керував обвинувачений ОСОБА_3 .

Оцінюючи наявність потреби у збереженні арешту майна, суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У цьому випадку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Зі змісту ухвали слідчого судді від 06.11.2023 вбачається, що арешт на автомобіль був накладений у зв`язку з відповідністю цього транспортного засобу критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що на цій стадії кримінального провадження загальносуспільний інтерес в частині накладення арешту на зазначене майно для забезпечення завдань кримінального провадження переважає право особи на мирне розпорядження цим майном та не порушує справедливий баланс між загальносуспільним інтересом та інтересами власника майна.

Крім того, в ході розгляду клопотання про часткове скасування арешту майна суд не перевіряє законність клопотання про накладення арешту на майно.

Натомість, як зазначалося вище, суд повноважний перевіряти лише обґрунтованість накладення такого арешту та факт продовження існування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

І хоча з плином часу та подальшим розглядом кримінального провадження арешт майна може втрачати свою актуальність, спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про їх долю одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів. Тоді як не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження судом, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Таким чином, ураховуючи те, що арештоване майно має статус речового доказу у цьому кримінальному провадженні та необхідність у його арешті наразі є актуальною, суд приходить висновку про те, що у задоволенні цього клопотання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 176-178, 170, 174 179, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 314-316, 372, 392, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні №1-кп/0343/150/23, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000440 від 03.11.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області, що знаходиться за адресою: м. Долина, вул. Обліски, 115 Калуського району Івано - Франківської області (зал судових засідань №5) на 13.00 годину 29 грудня 2023 року.

Про місце та час розгляду провадження повідомити учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 18 лютого 2024 року.

Тримання під вартою ОСОБА_3 здійснювати в ДУ «Івано - Франківська установа виконання покарань № 12», м. Івано - Франківськ.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків, визначених КПК України.

Визначити заставу у розмірі 402 600 (чотириста дві тисячі шістсот) гривень, що становить 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на такі реквізити: одержувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано - Франківській області, код - 26289647, банк одержувача - ДКСУ м. Київ, р/р (IBAN) - UA0002265.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали до 18 лютого 2024 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із м. Долина Калуського району Івано Франківської області без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що у разі внесення застави, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказані реквізити: одержувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, код - 26289647, банк одержувача - ДКСУ м. Київ, р/р (IBAN) - UA0002265, коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Івано - Франківська установа виконання покарань № 12», м. Івано - Франківськ.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна відмовити.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1