Провадження №1-кп/638/1735/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

провівши в залі суду в м. Харків підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0001933 від 14.09.2023, з обвинувальним актом у відношенні :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Бориспіль, Київської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця за призивом під час мобілізації на посаді номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «рядовий», зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

02.10.2023 до Дзержинського райсуду м. Харкова надійшли матеріали кримінального провадження № 0001933 від 14.09.2023, з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України.

Обвинувальним актом, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України, висунуто обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, в тому, що ОСОБА_4 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 41 від 26.01.2023 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та проходив військову службу за мобілізацією на посаді номеру обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «рядовий».

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05:30 години 20.05.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Приписами ст. 28 Статуту внутрішньої служби передбачено єдиноначальність, як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, в тому числі і віддавати відповідні накази.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника,крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби в військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Приписами ст. 4 Дисциплінарного статуту, передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Згідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, незважаючи на вищевказані норми діючого законодавства та будучи достеменно з ними обізнаним, ОСОБА_4 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Станом на липень 2023 року, особовий склад 6-ї механізованої роти 2-ого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , виконував бойові завдання поблизу н.п. Загризове, Борівської селищної громади Ізюмського району Харківської області.

02 липня 2023 року, в місці дислокації підрозділу, командиром 6-ої механізованої роти 2-ого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , лейтенантом ОСОБА_7 особовому складу підрозділу у складі восьми військовослужбовців, усно віддано, бойовий наказ № 9 від 02.07.2023, з метою забезпечення своєчасного реагування на загрози та виконання бойового наказу командира 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 № 30 від 15.06.2023 року, а саме:

«Висунутися на бойові позиції КОЛУМБІЯ, РЕЗЕРВ 02.07.2023 о 20:00 годині наступним військовослужбовцям 1 механізованого взводу, 2 механізованого взводу, 3 механізованого взводу: солдату ОСОБА_8 , солдату ОСОБА_9 , солдату ОСОБА_10 , солдату ОСОБА_11 , солдату ОСОБА_4 , солдату ОСОБА_12 , солдату ОСОБА_13 , солдату ОСОБА_14 .

У разі наступальних дій піхоти противника, нанести йому ураження вогнем стрілецької зброї, завдати йому максимальних втрат, стримати противника та не допустити його подальшого просування в напрямку: КУЗЕМІВКА - НОВОСЕЛІВСЬКЕ.

При вклиненні противника в оборону на глибину опорних пунктів взводів першого ешелону, зупинити його вогнем усіх засобів та за сигналом «ІСКРА 1768» провести контратаку і відновити положення по передньому краю оборони.

При вимушеному відході (маневрі) за наказом командира роти (за сигналом «ГРА-38») здійснити послідовний відхід на проміжний рубіж оборони: 500м півд.зах перехрестя дороги 5), вздовж дороги на півд.зах. 500М півд. зах. вис. Г 3) в глибину району оборони батальйону. За сигналом «НОРА 71» перейти до стійкої позиції оборони проміжного рубежу. На позиції перебувати до 01:00 години 05.07.2023. Залишити позицію за командою командира 6 роти, після прибуття зміни».

Однак будучи невдоволений вищезазначеним наказом безпосереднього командира, рядовий ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати вищевказаний бойовий наказ командира, чим підірвав боєготовність та боєздатність 6-ї механізованої роти 2-ого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Таким чином, ОСОБА_4 , за наведених обставин, своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачене ст. 402 ч. 4 КК України, а саме : непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Після завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду, досягнуто угоди між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.

Так 29 вересня 2023 року прокурор Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001933 від 14.09.2023 з одного боку, та обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості.

Дана угода укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468-470, 472 КПК України.

Погоджена сторонами угода містить наступні положення :

Обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у вчиненні, при вищевказаних обставинах, які викладені в повідомленні про підозру та обвинувальному акті, кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, а саме в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, визнає повністю та зобов`язується без застережливо визнати обвинувачення у вказаному обсязі у судовому засіданні.

Сторони, враховуючи обставини справи, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимим не був та до кримінальної відповідальності не притягувався, за місце проходження військової служби характеризується з задовільної сторони, обставин, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину у вигляді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують його покарання, беззастережне визнання своєї винуватості, бажання продовжити військову службу, беручи до уваги інтереси суспільства, з урахуванням приписів ст. 69 КК України, погоджуються перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України за це кримінальне правопорушення, а саме : з покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 дає згоду на застосування узгодженого цією угодою визначеного кримінального покарання.

Сторони усвідомлюють та розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України, наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

- для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України.

- для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені та зрозумілі підстави оскарження обвинувального вироку, в разу затвердження угода про визнання винуватості в апеляційному порядку, які визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, які визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України.

Також обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено та зрозуміло, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення; мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що невиконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є

підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1

КК України.

Суд визнає вказані положення угоди таким, що відповідають вимогам ст. 65 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч. 4 ст. 474 КПК України щодо його права на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має при цьому певні права, визначені цією ж статтею; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом роз`яснені прокурору наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , думки захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_5 , які підтвердили суду, що їм зрозумілий зміст роз`яснених судом наведених вище норм та вони просять суд затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості, перевіривши матеріали провадження, угоду, що укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468 - 470, 472 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність її затвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При цьому суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення-злочину, яке відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимим не був та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні та сімейні зв`язки, за останнім місцем служби характеризується задовільно, на диспансерному обліку в медичних закладах охорони здоров`я не перебуває, а також, відповідно до приписів ст. 66 КК України, пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, судом також враховується та обставина, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настали.

Протиправні діяння обвинуваченого ОСОБА_4 були зумовлені саме вказаними обставинами та не носили систематичний характер.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують його покарання, встановлено не було.

Вказані обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення-злочину, а тому з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення-злочину, суд вважає за необхідне при призначенні основного покарання ОСОБА_4 , за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України, прийнявши до уваги вказані обставини та положення укладеної угоди про визнання винуватості, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України за це кримінальне правопорушення, а саме : з покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк на узгоджене сторонами покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 12.09.2023 та утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з вказаного числа.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч. 3 п. 1, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити укладену 29 вересня 2023 угоду про визнання винуватості між прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону, з застосуванням приписів ч. 1 ст. 69 КК України, у виді триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 12 вересня 2023 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.4 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1