Справа №293/267/21
Провадження №1-кп/293/67/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000074 від 27.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та иешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, дітей неповнолітніх на утриманні не має, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого, останній раз за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2023 за ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст.ст. 71,72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

16.12.2020 року, близько 12 години 15 хвилин, у ОСОБА_4 , який перебував поблизу будинку по АДРЕСА_2 , та помітив поблизу вказаного будинку велосипед марки Україна синього кольору, виник умисел, направлений на крадіжку вказаного велосипеду.

Так, у вказаний день, час та місці, керуючись корисливим мотивом, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення майна, належного ОСОБА_5 , переконавшись в тому, що його дії не будуть помічені з боку власника та сторонніх осіб, підійшов до будинку, викрав велосипед марки Україна синього кольору вартістю 1049 грн. 00 кой., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_5 , матеріального збитку на загальну суму 1049 грн. 00 коп.

За таких обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно в грудні місяці 2020 вкарав велосипед, належний ОСОБА_5 . Щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що шкода завдана потерпілому ним відшкодована. Просив суворо не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання потерпілого про розгляд справи без його участі. В клопотанні також зазначає, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, оскільки завдані збитки буди відшкодовані у повному обсязі (а.с.24).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тому ці його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за N 7 "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання за ч.1 ст. 185 КК України, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є проступком, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не працює.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді арешту межах санкції статті, за якою кваліфікується його діяння, оскільки виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства.

Визначене покарання у виді арешту, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи.

Далі суд враховує, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2023 у справі №279/1821/23, ОСОБА_4 визнано виним за ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст.ст. 71,72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2023 (справа №279/1821/23) набрав законної сили 25.04.2023.

Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження 16.12.2020, тобто до ухвалення та набрання законної сили попереднім вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2023 (справа №279/1821/23), що свідчить про наявність правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та з урахуванням норм п.1 ч.1 ст. 72 КК України при призначенні ОСОБА_4 остаточного до відбуття покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні при дослідженні даних про обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

На переконання суду, визначення обвинуваченому такого покарання повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Важливим є те, що таке покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Обрання такого способу призначення покарання у цій ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає, оскільки останній відбуває покарання в Державній установі "Житомирська ВК № 4".

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного відбування покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2023 у справі №279/1821/23.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Речові докази по справі відсутні.

VІ. Процесуальні витрати та цивільний позов

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.1ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3(три) місяці.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за попереднім вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2023 у справі №279/1821/23 і відповідно до п. 1 ч.1 ст 72 КК України, із розрахунку один день позбавлення волі за один день арешту, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного відбування покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2023 у справі №279/1821/23.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1