Справа № 346/4463/23
Провадження № 11-кп/4808/538/23
Категорія ст. 82 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 5 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою відмовлено у поданні начальника ВК про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_7 .

Суд мотивував ухвалу тим, що засуджений ОСОБА_7 на момент розгляду справи сумлінною поведінкою і ставленням до праці не став на шлях виправлення, тому законних підстав для застосування ст.82 КК України немає.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 оскаржує ухвалу суду, вважає її необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами, які були досліджені під час їх розгляду в суді. Зазначає, що копію ухвали суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 отримав 11.09.2023 року, а тому з того часу слід обчислювати строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції. Стверджує, що судом не було належним чином вивчено особу засудженого ОСОБА_7 та помилково трактовано, що він не довів, що своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не став на шлях виправлення. Відзначає, що часткове працевлаштування на перших порах було обумовлено відсутністю сировини для виготовлення продукції. Разом з тим, судом не було враховано, що чинним законодавством для застосування саме пом?якшення покарання не вимагається саме ідеально бездоганна поведінка засудженого, а виходячи з мети покарання слід оцінювати процес виправлення в цілому в його динаміці. Стягнення були накладені у 2021 році і відповідно до ст.134 ч.14 КВК України є погашеним, а у 2022 році вже було заохочення, також вже у 2023 році ФОП ОСОБА_9 надав гарантії працевлаштування засудженому ОСОБА_7 . Відтак засуджений ОСОБА_7 , з врахуванням того, що він приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», став на шлях виправлення, а досягнення мети покарання може відбутися при заміні невідбутої частини покарання більш м?яким, що узгоджується з п.п. б). п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м?яким». Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41» про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким засудженому ОСОБА_7 задовольнити.

В апеляційній інстанції :

- захисник та засуджений ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу, просять скасувати ухвалу та задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- прокурор визнав апеляційну скаргу безпідставною, просить її відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

Апеляційний строк на подачу апеляційної скарги захисником ОСОБА_8 не пропущено.

З`ясувавши обставини провадження, перевіривши його матеріали, заслухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим. Оскаржена ухвала суду цим вимогам закону відповідає, не встановлено підстав для її скасування.

Висновок суду про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_7 є належно обґрунтованим й вмотивованим. Всі апеляційні доводи апелянта, в тому числі запропоновані виправні роботи, не спростовують вказаного висновку суду.

Судом встановлено, що за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі. Начальник ДУ «Коломийської виправна колонія (№41)» звернувся до суду з даним поданням про заміну покарання більш м`яким щодо нього, мотивуючи його тим, що засуджений з 05.05.2021 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія №41» і станом на 20 липня 2023 р. відбув 1/2 призначеного судом строку покарання і що він став на шлях виправлення.

Однак, судом обґрунтовано взято до уваги, що засуджений ОСОБА_7 на цей час не відбув більше 3,5 років покарання за тяжкий злочин із заподіянням смерті потерпілому, немає постійної роботи, мав стягнення.

Таким чином слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням всіх наведених обставин та даних, зокрема фактів накладення на нього дисциплінарних стягнень, відсутність постійної роботи, значний не відбутий термін покарання, слід визнати, що засуджений ОСОБА_7 на цей час не довів під час відбування покарання своїм сумлінним ставленням до праці та зразковою поведінкою постановку на шлях виправлення, як цього вимагає ст. 82 КК України.

Слід визнати, що запропоновані на заміну покарання виправні роботи не забезпечать на цей час належного перевиховання й запобігання вчинення нових злочинів ОСОБА_7 та іншими особами.

За таких обставин висновок суду про відмову в задоволенні подання про заміну покарання засудженому ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим й переконливим. Правових підстав для такої заміни на цей момент не встановлено.

Тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 5.09.2023 року щодо засудженого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4