Справа № 643/1554/24
Провадження № 1-кс/643/281/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000484 від 02.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в обґрунтування якого зазначив, що 08.02.2022 потерпілий ОСОБА_5 здійснив оплату за вказаний автомобіль за допомогою SWIFT-платежа в сумі 3098,00 доларів США, про що надав відповідну виписку.

06.02.2024 слідчим винесено постанову про розшук зазначеного транспортного засобу, а 15.02.2024 його місцезнаходження встановлено у м. Кам`янське, Дніпропетровської області.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, на підставі ч. 1 ст. 237 КПК України було проведено огляд місця події.

15.02.2024 слідчим СВ Кам`янського РУП ГУНП в Харківській області в період часу з 16:40 до 17:30 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Фіалкова, 79 проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль «HYUNDAI ELAПNTRA» д.н.з. НОМЕР_1 .

Вилучене майно згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 , к.т. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Однак автомобіль був у розпорядженні на момент вилучення у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , к.т. НОМЕР_4 .

Після оголошення в розшук автомобіля були спроби відчуження зазначеного транспортного засобу, у зв`язку із чим арешт зазначеного автомобіля буде найдоцільнішим заходом забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В даний час проводиться досудове розслідування з кваліфікацією ч.3 ст.190 КК України, однак на підставі отриманих доказів буде вирішуватись питання про зміну кваліфікації на ст. 289 КК України, де предметом злочину є транспортний засіб, тому на вказаній стадії досудового розслідування вкрай важливо забезпечити збереження речових доказів, а саме автомобіля «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 .

В судове засідання прокурор не з`явилася, до його початку подала заяву, в якій просила розгляд клопотання проводити без її участі, клопотання підтримала та просила суд його задовольнити. Разом з цим, у разі задоволення клопотання просила визначити місце зберігання транспортного засобу «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 штрафний майданчик, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106.

Власник майна ОСОБА_6 до початку судового засідання подала письмові заперечення на клопотання прокурора у кримінальному провадженні про арешт майна. Так, вона просила відмовити у задоволенні клопотання оскільки вона є єдиним власником транспортного засобу «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 . Вона придбала його у ТОВ «МАЙ КАР» згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №8287/24/1/000001 від 10.01.2024 та є добросовісним набувачем. Як вбачається із заяви ОСОБА_5 від 02.02.2024, у період часу з 08.02.2022 по 07.06.2022 невстановлена особа шляхом обману та зловживання довірою заволоділа його грошовими коштами, які він передав за автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, із інформації наданої на її запит ТОВ «МАЙ КАР», транспортний засіб «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 ним було придбано у компанії «W8Shіpping Ukraine» LLC на підставі контракту №1/W8/1634 від 20.10.2023 та Специфікації №4 від 23.10.2023до нього. Цей транспортний засіб було ввезено з-за кордону згідно вантажної митної декларації №23UA0U3 від 23.11.2023. Таким чином, у 2022 ОСОБА_5 не міг придбати цей транспортний засіб, бо його фактично не було на території України, та фактично не існувало як об`єкта цивільно-правових відносин. Крім того, аукціон з якого було продано її автомобіль, було проведено 07.02.2022, переможцем аукціону став ОСОБА_8 , який розпорядився доставити його ОСОБА_9 ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ). Жодних даних про те, що переможцем став ОСОБА_5 . Крім того, платіж від ОСОБА_5 був здійснений 08.02.2022, коли автомобіль вже було продано іншій особі. Вищевказане свідчить про те, що органом досудового слідства невірно встановлено фактичні обставини цієї справи. ОСОБА_5 не викупляв автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 , не набув права власності на нього, а тому даним автомобілем неможливо було заволодіти шахрайським шляхом і він не є предметом злочинних дій. Оскільки вона перебуває на сьомому тижні вагітності, безпідставне позбавлення її права володіння майном з боку державних органів завдає їй душевних страждань та призводить до сильного стресу, що може негативно позначитись на її стані здоров`я та на перебігу вагітності.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, оскільки досудовим розслідуванням не доведено, що ОСОБА_5 перевів кошти саме за автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, ОСОБА_6 є єдиним власником транспортного засобу «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 . Вона придбала його у ТОВ «МАЙ КАР» згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №8287/24/1/000001 від 10.01.2024 та є добросовісним набувачем. Як вбачається із заяви ОСОБА_5 від 02.02.2024, у період часу з 08.02.2022 по 07.06.2022 невстановлена особа шляхом обману та зловживання довірою заволоділа його грошовими коштами, які він передав за автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, із інформації наданої на запит ОСОБА_6 ТОВ «МАЙ КАР», транспортний засіб «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 ним було придбано у компанії «W8Shіpping Ukraine» LLC на підставі контракту №1/W8/1634 від 20.10.2023 та Специфікації №4 від 23.10.2023до нього. Цей транспортний засіб було ввезено з-за кордону згідно вантажної митної декларації №23UA0U3 від 23.11.2023. Таким чином, у 2022 ОСОБА_5 не міг придбати цей транспортний засіб, бо його фактично не було на території України, та фактично не існувало як об`єкта цивільно-правових відносин. За таких обставин, належний ОСОБА_6 на праві власності транспортний засіб «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 ніяким чином не стосується вказаного кримінального провадження, а тому відсутні підстави будь-яким чином обмежувати права ОСОБА_6 .

Вивчивши матеріали клопотання, дослідивши письмові пояснення власника майна, заслухавши думку представника власника майна, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчий суддя вважає, що строки для звернення з клопотанням про арешт майна прокурор не пропустив.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи вищенаведене, обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучений автомобіль відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Аналізуючи вищевикладене, доводи учасників розгляду клопотання, досліджені матеріали клопотання, слідчим суддею не встановлено обставин, які б слугували підставою для визнання незаконними проведеного огляду місця події та вилучення майна під час його проведення. Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання здійснення досудового розслідування, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Однак, стороною обвинувачення не доведено необхідність поміщення транспортного засобу на штрафний майданчик. Вирішуючи питання зберігання арештованого майна слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п.69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98). Так, зберігання автомобілю «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 на штрафному майданчику, на думку слідчого судді, призведе до надмірного обмеження у користуванні цим майном його власником.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000484 від 02.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно із позбавленням права відчуження та розпорядження майном, а саме на автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначене майно повернути його власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на відповідальне зберігання, попередивши її про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1