ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 639/7222/21

провадження № 51-2863км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкодизадоволено частково. Зокрема стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 350 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 21 680 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Згідно з вироком суду 25 липня 2020 року приблизно о 12:20 ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_8 , рухався по вул. Полтавський шлях зі сторони вул. Холодногірської в напрямку вул. Рилєєва в м. Харкові зі швидкістю 80км/год. Під час руху по вказаній вулиці, в районі буд. 99, ОСОБА_6 , проявляючи злочинну недбалість, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, зокрема, при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля «Hyundai i20» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_7 , який рухався попереду в попутному напрямку, та, наближаючись до останньої, прискорився до 90 км/год, чим грубо порушив вимоги пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, не обрав безпечну дистанцію, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Hyundai i20», який після того відкинуло на праве узбіччя по напрямку його руху та в електроопору.

Внаслідок дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_7 отримала ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу засудженого, а вирок суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді. Зазначає, що апеляційний суд лише формально послався на те, що інших обставин, які не були враховані місцевим судом, в апеляційній скарзі не наведено, проте залишив поза увагою надані стороною захисту докази на підтвердження незадовільного стану його здоров`я, позитивні характеристики та відомості про працевлаштування. На думку засудженого, вищезазначене могло б вплинути на висновки щодо обґрунтованості його доводів щодо надмірної суворості призначеного покарання. Вказує на те, що апеляційний суд констатував посилання сторони захисту про перерахування на користь потерпілої грошових коштів у сумі 8 000 грн, що, на думку ОСОБА_6 , свідчить про його щире каяття, проте дана обставина була оцінена колегією суддів лише з точки зору співмірності із сумою моральної шкоди, а не як факт часткового відшкодування завданих ДТП збитків. Також зазначає, що апеляційний суд не звернув увагу та, як наслідок, не дав оцінки тій обставині, що сума моральної шкоди, визначена місцевим судом, за конкретних обставин даного кримінального правопорушення та його наслідків є очевидно завищеною та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Вважає, що апеляційний розгляд здійснено формально, оскільки не надано вичерпних відповідей на всі доводи зазначені у апеляційній скарзі.

В запереченнях представник потерпілої просить відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого та залишити без зміни рішення судів попередніх інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечувала проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 286 КК в касаційній скарзі засудженим не оспорюються.

Разом з тим, згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні засудженому покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, неодружений, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня дитина. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання за санкцією ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, яке є обов`язковим додатковим покаранням, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому місцевий суд зазначив, що застосування основного покарання у виді штрафу чи арешту, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК, буде явно несправедливим через м`якість, з урахуванням ступеня тяжкості злочину та спричинених наслідків, а також з врахуванням відомостей про особу засудженого, який офіційно не працевлаштований та доходу не має, вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та у вчиненому не розкаюється.

Не знайшов також суд підстав для застосування до засудженого положень ст. 75 КК.

Крім цього судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а також у зв`язку із знищенням та пошкодженням належного їй автомобіля.

З врахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань потерпілої ОСОБА_7 , яка перебувала на лікуванні протягом 5 місяців та була тимчасово непрацездатною, перенесла сильний фізичний біль та страждання, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а також з пошкодженням належного їй транспортного засобу, з врахуванням стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що внаслідок вчинення цього злочину потерпілій спричинена моральна шкода, розмір якої суд оцінив в 350 000 грн, яка, на думку суду, буде справедливою компенсацією понесених потерпілою фізичних та душевних страждань.

Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою засудженого погодився з рішенням місцевого суду, який, обираючи останньому вид основного покарання у виді обмеження волі, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину врахував данні про особу винного, який вину у вчиненні злочину не визнав, не вибачився перед потерпілою, у вчиненому не розкаявся, спричинену матеріальну та моральну шкоду не відшкодував навіть частково, по справі відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, раніше не судимий; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на час ухвалення вироку не працював, неодружений, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2017 року народження.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі. Такий висновок належним чином мотивований, а доводи засудженого про протилежне є безпідставними.

Однак, на думку колегії суддів, місцевим та апеляційним судами не зазначено переконливих мотивів, чому саме такий розмір призначеного покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на конкретні обставини цієї справи і на те, що кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_6 , є нетяжким, беручи до уваги дані про особу засудженого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що основне покарання ОСОБА_6 необхідно пом`якшити в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК до 1 (одного) року обмеження волі.

В даному конкретному випадку саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК і принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Що стосується доводів засудженого про те, що поза увагою апеляційного суду залишились його доводи про те, що сума моральної шкоди, визначена місцевим судом, за конкретних обставин даного кримінального правопорушення та його наслідків є очевидно завищеною та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, то вказані доводи були предметом перевірки апеляційного суду, який погодився з висновками місцевого суду, що потерпілою доведено тяжкість та тривалість душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з отриманими травмами, факт порушення укладу її життя, вкрай тяжке погіршення стану її здоров`я, необхідність соціальної адаптації та подальшого лікування та дійшов висновку, що стягнутий розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи, та не знайшов підстав для зміни вироку в цій частині.

Цивільний позов вирішено з дотриманням положень статей 128,129 КПК та статей 1167, 1194 ЦК.

За таких обставин касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а судові рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК - зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року та в порядку ст. 438 КПК вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене основне покарання за ч. 1 ст. 286 КК до 1 (одного) року обмеження волі.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3