УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа 155/628/20

провадження № 51-6737ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційні скарги засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3, 4 ст. 185 та частинами 1, 2 ст. 361 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Любешів Волинської області, та жителя АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 ст. 185 КК,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Смолява Горохівського району Волинської області та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 185 КК,

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року визнано винуватими та засуджено:

- ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі на строк: 3 роки за ч. 3 ст. 185 КК; 3 роки 6 місяців із застосуванням ст. 69 КК за ч. 4 ст. 185 КК. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Як встановив суд у вироку, неповнолітній ОСОБА_7 , в ніч з 11 на 12 березня 2020 року в м. Берестечко Горохівського району за попередньою змовою з ОСОБА_6 з корисливих мотивів, шляхом виймання шибки скла проникли в приміщення будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належне потерпілій майно на загальну суму 888,31 грн, чим спричинили ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 02 січня 2021 року приблизно о 21:00 в м. Берестечко Горохівського району, ОСОБА_7 перебуваючи в будинку АДРЕСА_4 шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, таємно, повторно, з кишені куртки ОСОБА_9 викрав належний йому пневматичний пістолет, вартістю 1 700 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, 06 січня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ), умисно, з метою несанкціонованого втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, користуючись мобільним телефоном, належним ОСОБА_10 , з доступом до мережі Інтернет, знаючи пароль для входу в додаток «Приват24», отримала несанкціонований доступ до автоматизованої системи мобільного додатку «Приват24» потерпілої ОСОБА_10 , що призвело до витоку інформації, та здійснила низку операцій з переказу грошей з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_10 в АТ КБ «ПриватБанк», на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 в АТ «ОщадБанк», а саме приблизно о 16:07 на суму 325 грн та цього ж дня ОСОБА_4 повторно вчинила вказані дії з такими ж умислом та метою о 18:06 на суму 1 000 грн, о 19:58 - 1 025 грн, о 22:18 - 1 306 грн, чим несанкціоновано втрутилась в роботу вищевказаної автоматизованої системи, що призвело до підробки інформації та встановленого порядку її маршрутизації.

Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, з метою крадіжки чужого майна, шляхом несанкціонованого втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, користуючись мобільним телефоном, належним ОСОБА_10 , з доступом до мережі Інтернет, користуючись мобільним додатком «Приват24», знаючи пароль для входу в додаток, отримала несанкціонований доступ до автоматизованої системи мобільного додатку «Приват24» потерпілої ОСОБА_10 , та здійснила операцію з переказу грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_10 в АТ КБ «ПриватБанк», на картковий рахунок № НОМЕР_2 відкритий на ім`я ОСОБА_6 в АТ «ОщадБанк», а саме приблизно о 16:07 на суму 325 грн та цього ж дня ОСОБА_4 повторно вчинила вказані дії з такими ж умислом та метою о 18:06 на суму 1 000 грн, о 19:58 - 1 025 грн, о 22:18 - 1 306 грн. Указані гроші ОСОБА_4 таємно викрала шляхом обготівкування через банкомат, чим спричинила ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказані суми.

До того ж, в ніч з 30 на 31 січня 2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Берестечко, Луцького району, з метою крадіжки чужого майна, шляхом вільного доступу, зайшов на територію домоволодіння ( АДРЕСА_5 ), належного ОСОБА_11 , де, шляхом віджиму тильних дверей сараю, проник в це приміщення, звідки з корисливих мотивів, таємно, викрав бувші у користуванні дві колонки від музичного центру, належні ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 600 грн.

Також, в ніч з 05 на 06 березня 2022 року в темний час доби в м. Берестечко, Луцького району, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з метою крадіжки чужого майна, шляхом віджиму металопластикового вікна проник в житловий будинок на АДРЕСА_6 , належний ОСОБА_13 , звідки з корисливих мотивів, умисно, таємно, викрав скляну тару на загальну суму 1 624 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, в ніч з 07 на 08 березня 2022 року, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Берестечко, Луцького району, з метою крадіжки чужого майна, шляхом вільного доступу, зайшов на територію домоволодіння ( АДРЕСА_5 ), належного ОСОБА_11 , та шляхом віджиму тильних дверей сараю, проник в це приміщення звідки в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, викрав належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 578,42 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, в ніч з 08 на 09 березня 2022 року в темний час доби в м. Берестечко, Луцького району ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , з метою крадіжки чужого майна, шляхом віджиму металопластикового вікна проник в житловий будинок на АДРЕСА_6 , належний ОСОБА_13 , звідки в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, викрав бувший у використанні телевізор - вартістю 6 854,67 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, в ніч з 12 на 13 березня 2022 року в темний час доби в м. Берестечко, Луцького району ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою крадіжки чужого майна, шляхом віджиму металопластикового вікна проник в житловий будинок на АДРЕСА_6 , належний ОСОБА_13 , звідки в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, викрав майно (електроприлади та алкоголь) ОСОБА_13 на загальну суму 1643,34 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, в ніч з 15 на 16 березня 2022 року в темний час доби в АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , достеменно знаючи місце знаходження штатного ключа, з метою крадіжки чужого майна, шляхом відкриття навісного замка ключем, проник в приміщення гаража, належного ОСОБА_14 , звідки в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, викрав належне ОСОБА_15 майно на загальну суму 516,63 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, в ніч з 17 на 18 березня 2022 року в темний час доби в АДРЕСА_7 , ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою крадіжки чужого майна, шляхом зриву навісного замка на вхідних дверях, проник в приміщення льоху, належного ОСОБА_16 , звідки в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, викрав належне потерпілій майно на загальну суму 639 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 20 вересня 2023 року змінив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання засудженій ОСОБА_4 , призначивши їй покарання за: ч. 1 ст. 361 КК у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000грн; ч. 2 ст. 361 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 1 ст. 185 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік; ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік; ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Крім того, апеляційний суд виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду на недоцільність застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади або займатися певною діяльністю, а в решті вирок залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_4 та правильності кваліфікації її дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить змінити вирок Горохівського районного суду Волинської області та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року. На підставі статей 75, 76 КК звільнити засуджену від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи скаргу, захисник вказує, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки обставинам, які пом`якшують покарання підзахисній. Також, на переконання касатора, суди дійшли помилкового висновку про неможливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, з огляду на те, що остання усвідомила протиправність своїх дій, щиро розкаялася, просила вибачення в потерпілих та обіцяла відшкодувати спричинену шкоду, до кримінальної відповідальності не притягалася.

Суть вимог засудженої ОСОБА_4 у касаційній скарзі зводиться до необхідності призначити їй покарання у розмірі вже відбутого нею покарання.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм діянь, за вчинення яких вони були засуджені вироком Горохівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, правильності кваліфікації їх дій, а також вид і розмір покарання, призначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Верховний Суд не перевіряє, оскільки касатори не оскаржують законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Стосовно тверджень сторони захисту про невідповідність призначеного засудженій судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Як визначено приписами частин 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону врахував: ступінь тяжкості вчинених засудженою кримінальних правопорушень, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також, що його обтяжують - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Не залишилося поза увагою місцевого суду і те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, де характеризується негативно, суспільно-корисною працею не займалася, схильна до вживання алкогольних напоїв, спричинену кримінальними правопорушеннями шкоду не відшкодувала, на підставі ст. 89 КК судимості не має, перебуває на обліку в лікаря нарколога з 2021 року. Зазначене, на переконання місцевого суду, свідчить про небажання засудженої стати на шлях виправлення, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що її виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Врахував суд також і те, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року у ОСОБА_4 відібрано, без позбавлення батьківських прав, трьох дітей і передано їх органу опіки та піклування Берестечківської міської ради для подальшого їх влаштування.

На підставі сукупності зазначених вище відомостей суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення засудженій покарання у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 185 КК, а за інші вчинені засудженою кримінальні правопорушення - про доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі, до того ж застосував приписи ст. 69 КК, призначаючи покарання за ч. 4 ст. 185 КК. Крім того, місцевий за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив остаточне покарання відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, зокрема зазначала про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання та просила застосувати положення ст. 75 КК і звільнити засуджену від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив усі посилання й доводи, викладені у скарзі, щодо вимог апелянта про необхідність застосування стосовно засудженої положень ст. 75 КК.

Так, аргументуючи своє рішення у цій частині, суд апеляційної інстанції вказав, про безпідставність тверджень захисника про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання, оскільки викладені в апеляційній скарзі обставини були повністю враховані судом першої інстанції під час призначення покарання та відповідно не є підставами для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Також Волинський апеляційний суд вказав, що місцевий суд призначив ОСОБА_4 покарання, яке відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Зауважив суд і на обставину, яка обтяжує покарання, особу ОСОБА_4 , кількість вчинених кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що саме покарання, яке необхідно відбувати реально, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів Верховного Суду, вважає їх правильними та визнає, що призначене ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців є необхідним та достатнім для її виправлення. Водночас з огляду на кількість, характер і тяжкість вчинених кримінальних правопорушень відсутні правові підстави для застосування до засудженої положень ст. 75 КК та звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Оскільки твердження сторони захисту у касаційних скаргах не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання, яке необхідно відбувати реально, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційних скарг засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 на вирок Горохівського районного суду Волинської області та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3