24.10.2023
Справа № 642/5023/23
1-кс/642/3297/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого,

У С Т А Н О В И В:

До суду в інтересах ОСОБА_5 звернувся адвокат ОСОБА_3 із даною скаргою, в якій просив зобов`язати прокурора ОСОБА_4 або слідчого у даному кримінальному провадженні негайно повернути автомобіль «Lexus IS 250» д.н. НОМЕР_1 та ключі від нього власнику ОСОБА_5 .

На обгрунтування скарги зазначено, що даний автомобіль було вилучено 27.09.2023 під час обшуку та ухвалою слідчого судді від 03.10.2023 на даний автомобіль накладено арешт у формі заборони права на розпорядження та відчуження. ОСОБА_5 не позбавлений і не обмежений у праві користування цим автомобілем, але орган досудового розслідування відмовляється повертати автомобіль його власнику.

У судовому засіданні представник заявника клопотання підтримав у повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_6 на даний час обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак у нього є матір, яка може зберігати автомобіль.

Прокурор проти скарги заперечував. Зазначив, що ухвалою слідчого судді заборонено розпорядження автомобілем. ОСОБА_6 знаходиться у СІЗО і фактично передати йому автомобіль неможливо, навіть у разі ухвалення такого рішення. Коли запобіжний захід буде змінено, ОСОБА_6 не позбавлений права знову звернутися з цього приводу.

Слідчий суддя, вивчивши доводи скарги та додані до неї матеріали, зазначає наступне.

Другим слідчим відділом (з дислокацією в м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000296 від 10.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України, за фактом того, що організована група осіб з числа кримінальних елементів, серед яких діючий співробітник правоохоронного органу, на протязі 2022-2023 років організували діяльність на території міста Дніпра незаконного «колл-центру», працівники якого шахрайським шляхом заволодівали грошовими коштами громадян України, які тимчасово перебувають на території Польщі у великих розмірах з використанням електронно-обчислювальної техніки.

В межах даного кримінального провадження 27 вересня 2023р. проведено обшук, під час якого вилучено автомобіль «Lexus IS 250» д.н. НОМЕР_1 . Після цього, 03.10.2023 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова на автомобіль «Lexus IS 250» д.н. НОМЕР_1 , який належить підозрюваному ОСОБА_5 , накладено арешт з обмеженням права на розпорядження ним та його відчуження.

Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Частиною 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 вказаної процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України під час обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зміст ст.235 КПК України, а також наведені положення ст. 236 КПК України недвозначно свідчать про те що ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук житла чи іншого володіння особи, не є тим рішенням суду, на підставі якого можливе позбавлення або обмеження права власності, оскільки такою ухвалою надається дозвіл лише на відшукання певних речей та предметом її регулювання є втручання у право особи на недоторканість житла чи іншого володіння.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і частини 1 ст.98 КПК України, ч. 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

При цьому, в частині 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до частини 3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У даному випадку, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 03 жовтня 2023 року не було накладено обмежень щодо володіння та користування автомобілем «Lexus IS 250» д.н. НОМЕР_1 , а також не було визначено його місце зберігання. Разом із цим, накладено заборону відчуження або розпорядження цим автомобілем.

Судом встановлено, що на даний час підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою і він перебуває у СІЗО, у зв`язку із чим повернення безпосередньо йому автомобіля фізично є неможливим.

Разом із цим, передача автомобіля у володіння будь-якій іншій особі, є розпорядженням цим автомобілем, на що накладено заборону ухвалою від 03.10.2023р.

Тому, скарга є передчасною і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169, 171, 173 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 24.10.2023р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1