КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 125 КК України, строком на 60 днів, з 13 грудня 2023 року до 10 лютого 2024 року включно, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 125 КК України, продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, з 13 грудня 2023 року до 10 лютого 2024 року включно.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року в частині продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції, в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави, є незаконною, оскільки судом не були досліджені обставини, на які вказувала сторона захисту.

Так в матеріалах клопотання відсутні будь-які заяви, повідомлення від осіб або інші відомості про те, що обвинувачений впливає на потерпілих, свідків, оскільки з часу внесення відомостей до ЄРДР від 06 квітня 2022 року до застосування запобіжного заходу тримання під вартою 20 квітня 2022 року, обвинувачений жодного разу не впливав на свідків.

Захисник зазначає, що в клопотанні взагалі не вказується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Окрім того, судом не взято до уваги наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, зокрема, дружини, дітей, відсутність будь-яких доказів, що підтверджували б наміри обвинуваченого ухилитися від суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14 січня 2021 року, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, суд, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики, зокрема, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, оскільки з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає обставинам провадження, а ризики, які встановлені у справі не зменшились.

Окрім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 показань суду не давав і судом продовжується дослідження доказів, а тому дана обставина не виключає мотивацію для незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Що стосується доводів захисника про незаконність ухвали суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Так, згідно з вимогами абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 , окрім іншого, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, тобто у вчиненні злочину, який прямо включений до переліку, передбаченого ч. 4 ст. 183 КПК України, суд першої інстанції при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мав право не визначити розмір застави, що і було зроблено, з посиланням на норму закону, яка дозволяла прийняти таке рішення.

Доводи захисника про те, що в матеріалах клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відсутні будь-які заяви, повідомлення від осіб або інші відомості про те, що обвинувачений впливає на свідків, є неспроможними.

Так, з клопотання прокурора убачається, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження допитаний, як свідок ОСОБА_7 , повідомляв, що після виходу військ РФ ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також їх родичі приходили до мешканців комплексу ЖК «Гранд Віллас» в с. Михайлівка- Рубежівка Бучанського району Київської області та шляхом вмовлянь, підкупу та погроз фізичною розправою, вказували про необхідність укриття інформації, яка відома свідкам про злочинну діяльність.

Також прокурор послався на показання свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що ОСОБА_6 неодноразово попереджував мешканців вказаного комплексу про необхідність мовчати про те, що відбулось на території комплексу, погрожував фізичною розправою та психологічним тиском.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 після звільнення від окупації вказаного населеного пункту, коли вона звернулась до правоохоронних органів з приводу протиправної діяльності підозрюваного ОСОБА_6 , то останній разом із іншими обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_8 здійснили напад на неї, в ході чого з її телефону були видалені відео файли, які могли мати доказове значення їх протиправної діяльності та заподіяли тілесні ушкодження їй і її чоловіку.

Отже, у клопотанні прокурора прямо зазначено про вплив обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні.

Безпідставними є і доводи захисника про те, що у клопотанні не вказано про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки прокурор, посилаючись на обставини цього кримінального провадження, а також особливу небезпеку протиправних діянь обвинуваченого, зазначив, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду.

Доводи захисника про те, що судом не взято до уваги наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, зокрема, дружини та дітей є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наявними у розпорядженні суду апеляційної інстанції доказами, та не можуть саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути ризики, на які посилається суд в ухвалі.

При цьому, колегія суддів вважає, що вказані обставини не нівелюють ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зокрема, як зазначив суд першої інстанції ризику переховування обвинуваченого від суду.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, дійшов до обґрунтованого висновку про доцільність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, навівши в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення.

Колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 125 КК України, строком на 60 днів, з 13 грудня 2023 року до 10 лютого 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 367/4466/22

Провадження №11-кп/824/21/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13

Доповідач ОСОБА_1