УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 161/21921/21

провадження № 51-7111ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 400 000 грн та матеріальну шкоду в сумі 12 605 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 21 вересня 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_4 8 вересня 2021 року, близько 21:45, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність, суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині, в ході конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_7 , утримуючи у правій руці кухонний ніж, який взяв попередньо з приміщення вищевказаного будинку, умисно наніс ним один сконцентрований удар потерпілому у ділянку передньої поверхні грудної клітки зліва, в результаті чого останній ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23:15 помер у реанімаційному відділенні КП "Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади".

Згідно висновку судово-медичного експерта від 20 жовтня 2021 року № 399, причиною смерті ОСОБА_7 є проникаюче колото-різане поранення грудної клітки із пошкодженням перикарду, легеневого стовбура (легенева артерія), що супроводжувалось зовнішньою та внутрішньою кровотечею, що призвело до гострої крововтрати та розвитку травматично-геморагічного шоку. Дане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку призвело до смерті потерпілого.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник засудженогопросить змінити судові рішення щодо ОСОБА_4 та перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 118 КК. Так, захисник зазначає, що не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо кваліфікації дій засудженого, оскільки вважає, що він діяв у стані необхідної оборони. При цьому скаржник наводить відповідні доводи, вказуючи на те, що ОСОБА_4 захищався від незаконного проникнення у його житло та нападу на нього загиблого. Умислу на вчинення вбивства передбаченого ч. 1 ст. 115 КК у нього не було.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК)суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Мотивуючи свою скаргу, захисник оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації його дій. Надаючи власну оцінку доказам, касатор по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань самого засудженого, який свою вину визнав частково, та показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даних протоколів слідчих дій, у тому числі й висновками експертів, та інших письмових доказів наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.

Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи засудженого та його захисника переглядались в апеляційному порядку. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи їх апеляційних скарг, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту в судах першої та апеляційної інстанцій наполягала на вчиненні засудженим злочину при перевищенні меж необхідної оборони, а тому стверджувала, що кримінальна відповідальність має настати за вчинення злочину, передбаченого ст. 118 КК, тобто висловлювала доводи, аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі захисника.

Таку версію сторони захисту було ретельно перевірено місцевим та апеляційним судами і спростовано через її неузгодженість з матеріалами провадження й обставинами вчиненого кримінального правопорушення.

Умисне вбивство, передбачене ст. 115 КК, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК, є мотив діяння, який обумовлений захистом винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Таким чином, для кваліфікації протиправних дій за ст. 118 КК важливим є встановлення факту наявності стану необхідної оборони, в умовах якої особа діяла при перевищенні її допустимих меж.

Приписами ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визначено дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Тому умовами правомірності необхідної оборони є наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність (реальність), а також певний характер захисних дій, які вчиняються лише стосовно особи, яка нападає, та не мають перевищувати меж необхідної оборони.

На підставі аналізу норм закону, передбачених ч. 1 ст. 115, 118 КК, розмежування умисного вбивства і умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. При визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Апеляційний суд наголосив, що критично відноситься до тверджень захисника про те, що засудженийне мав умислу на вбивство з неприязні, а діяв в стані необхідної оборони, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання пом`якшити відповідальність за вчинене. Також взяв до уваги показання ОСОБА_4 , який зазначив, що ОСОБА_7 під час конфлікту будь-яких предметів, які б могли загрожувати його життю, в руках не мав.

Крім цього, також вказано на те, що ОСОБА_4 , розуміючи протиправність, на його думку, дій ОСОБА_7 по відношенню до нього, мав можливість уникнути продовження цих дій з боку останнього, покинувши місце події та дочекатися прибуття працівників поліції, яких було викликано свідком ОСОБА_10 , проте не зробив цього. Не було добуто і таких даних, які б свідчили, що дії ОСОБА_7 щодо ОСОБА_4 носили реальну небезпеку для життя.

Також, колегія суддів погоджується з апеляційним судом, що посилання сторони захисту на міцну тілобудову ОСОБА_7 , перебування його в стані алкогольного сп`яніння як на наявність реальної небезпеки зі сторони першого для самого обвинуваченого та його сім`ї, у зв`язку з чим він вимушений був захищатися та наніс потерпілому удар у життєво важливий орган - грудну клітину, не відповідають фактичним обставинам справи, зібраним доказам.

Апеляційний суд дав оцінку висновку експерта від 10 вересня 2021 року № 699, відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлені низку ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Експертом зазначено, що вищевказані ушкодження не мали ознак небезпеки для життя.

ОСОБА_4 , завдавши ножем, який взяв на кухні, удару ОСОБА_7 , повинен був і міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій, їх локалізацію в життєво важливі органи, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та мав умисел на вбивство потерпілого.

Касаційний суд погоджується з висновками судів про те, що в діях потерпілого ОСОБА_7 суспільно-небезпечного посягання не було ні на свідка ОСОБА_10 , ні на засудженого, будь-якими об`єктивними даними така обставина не підтверджується, що відповідно виключає і наявність підстав для будь-якого самозахисту або захисту з боку ОСОБА_4 .

Крім того, показання засудженого щодо нанесення попередньо тілесних ушкоджень потерпілим його дружині, суди не взяли до уваги, адже жодними доказами такі не підтверджуються та частково спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що про початок конфлікту вона не знала, адже перебувала в кімнаті з дітьми.

Тобто, об`єктивних даних, які б свідчили на наявність боротьби між ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_10 немає, тому він не становив для неї будь-якої загрози і підстав для захисту або необхідності відвернення посягання на неї не виникало.

Також колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 покинув коридор, де відбувся конфлікт з ОСОБА_7 , пішов на кухню та вибрав саме ніж, наніс ним останньому один сконцентрований удар в грудну клітку і тому це не може свідчити про самозахист ОСОБА_4 від протиправних дій ОСОБА_7 , оскільки засуджений безперешкодно покидав місце конфлікту.

Крім цього, із встановлених судами обставин не вбачається реального нападу на житло засудженого та виникнення підстав для його захисту шляхом заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Тому, доводи касаційної скарги захисника про те, що судами було неправильно кваліфіковано дії засудженого, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого передбачене ч. 1 ст. 115 КК, колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими.

Враховуючи наведене та спростовуючи доводи сторони захисту, колегія суддів Верховного Суду погоджується, що ОСОБА_4 вчинив навмисне вбивство потерпілого з неприязні.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків суду апеляційної інстанції немає.Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3