Справа № 686/2930/24
Провадження № 1-кс/686/1171/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_1 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000265,

встановив:

Прокурор Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на: належний ФОП ОСОБА_2 банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк»; належний ФОП ОСОБА_3 банківський рахунок НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ «Банк Восток»; належний ОСОБА_4 банківський рахунок НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Юнекс Банк».

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України, вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає.

Так, клопотання прокурора складено формально та містить лише опис обставин, за яких було вчинено кримінальне правопорушення та посилання на ряд статей КПК, які регламентують порядок накладення арешту на майно, а також ознаки речових доказів. Разом з тим, у поданому клопотанні прокурор взагалі не зазначає які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє обґрунтування, яке значення мають банківські рахунки (які не є матеріальними об`єктами, тобто, не є речами, документами чи грішми), на які просить накласти арешт прокурор, як речові докази та які обставини за допомогою цих доказів можливо довести у кримінальному провадженні №0000265, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на банківські рахунки. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання банківських рахунків речовими доказами, в якій також відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності нематеріальних об`єктів вимогам ст.98 КПК України.

Відповідно, й не зазначає прокурор у своєму клопотанні перелік і види майна, яке він просить арештувати (у випадку, якщо прокурор мав намір клопотати про арешт саме грошових коштів, які, можливо, знаходяться на рахунках, він мав би зазначити, на які саме грошові кошти є необхідність накласти арешт, у якій сумі та у якій валюті, з долученням до матеріалів клопотання підтверджуючих ці обставини доказів), не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, та не зазначено про те, які прокурор просить застосувати заборони (позбавлення права на відчуження, розпорядження чи користування), з метою збереження певного майна, вид та індивідуальні ознаки якого прокурор у клопотанні не вказує.

До матеріалів клопотання прокурором долучено лише: витяг з ЄРДР; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення; протокол допиту потерпілого; заяву останнього, з долученими до цієї заяви виписками з рахунків та квитанціями (на 6 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням переліку і виду майна, яке прокурор просить арештувати, відповідність цього майна ознакам речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, з долученням відповідних документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_1 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000265, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя