КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000999 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ангарськ Іркутської області, рф, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

його представника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

та захисника - ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Також суд частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та стягнув з ОСОБА_8 на його користь 180626 (сто вісімдесят тисяч шістсот двадцять шість) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди.

Суд частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та стягнув з ОСОБА_8 на його користь 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 30.05.2021 року о 17:05 год., водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Chery-3НГ», р/н НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги - вул. Освіти в с. Крюківщина Бучанського району Київської області на головну - вул. Балукова проявив неуважність та розпочав рух в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР України), відповідно якому «водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі», порушуючи вимоги п. 10.1 та п. 16.11 ПДР України, проявив злочинну недбалість, при виїзді на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги - вул. Освіти, не надав дорогу автомобілю «Mitsubishi-Lancer», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався головною дорогою - вул. Василя Стуса з міста Києва, чим допустив зіткнення передньою частиною керованого ним транспортного засобу з передньою правою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_12 , в результаті чого автомобіль «Mitsubishi-Lancer», р/н НОМЕР_2 , став некерованим, продовжив рух, виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем «Dacia-Dokker», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався проїзною частиною вул. Балукова без порушень ПДР.

В результаті ДТП водій ОСОБА_12 отримав травму декількох ділянок тіла, проявами якої стали множинні переломи кісток скелета та ушкодження органів грудної та черевної порожнин, що в подальшому спричинило виникнення комплексу ускладнень (перитоніту, некрозу кишечника, реактивного панкреатиту та інше), від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.

Також в результаті ДТП, водій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 11-го ребра ліворуч, забоєм обох легень, забійних ран верхньої та нижньої кінцівок, які в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2023 року відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (років) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_6 та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , моральну шкоду, яка завдана злочином, у розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, представник потерпілого посилається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є невідповідним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, апелянт вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції не враховано суспільну небезпеку та грубість порушення обвинуваченою правил дорожнього руху, що як наслідок призвело до дорожньо-транспортної пригоди зі смертельним наслідком.

На думку апелянта, за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишилися дані про підвищений рівень суспільної небезпеки діяння, оскільки суд, при призначенні покарання обвинуваченому, необґрунтовано дійшов до помилкового висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, на думку апелянта, в оскаржуваному вироку суду, належним чином не мотивовано рішення про застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України, оскільки суд врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Разом з тим, вказані обставини, необхідно розцінювати виключно як характеристика особи обвинуваченого, та враховуються лише при призначенні покарання, але не є безумовними підставами до застосування вимог ст. 75 КК України.

Враховуючи дійсну суспільну небезпечність діяння та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вважає апелянт, дають підстави для висновку, що тільки реальне відбування покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті, може сприяти досягненню цілей, визначених ст. 65 КК України, оскільки місцевий суд вимоги закону України про кримінальну відповідальність проігнорував, та призначив обвинуваченому невиправдано м`яке та несправедливе покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Також, апелянт вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн., не відповідає тяжкості вчиненого злочину, моральним та фізичним стражданням потерпілого.

Представник потерпілого звертає увагу на те, що внаслідок загибелі рідного брата, потерпілий ОСОБА_6 зазнав сильних душевних страждань, у зв`язку з втратою близької людини та саме неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілому було завдано моральної шкоди, яка виявляється у душевних стражданнях, психологічному занепаду та болю.

Таким чином, на думку апелянта, моральна шкода, спричинена винними діями обвинуваченого, з врахуванням принципів розумності та справедливості повинна бути відшкодована у розмірі 1 000 000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення потерпілого, його представника та прокурора, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілого та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 ,тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі представника потерпілого не оспорюються фактичні обставини вчинених ОСОБА_8 дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів, за відсутності інших апеляційних скарг, не вбачає підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої апеляційної скарги, а тому, відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду першої інстанції лише в частині покарання, призначеного обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України, а також в частині вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку суду, врахував те, що до зіткнення транспортних засобів призвели не лише односторонні дії водія ОСОБА_8 на що вказує висновок експерта № СЕ-19/111-21/33944-ІТ від 20.07.2021 року, а і перевищення втричі водієм ОСОБА_12 дозволеної в населеному пункті швидкості руху, що не дало йому можливості зупинити керований ним транспортний засіб - автомобіль «Mitsubishi-Lancer», р/н НОМЕР_2 , при виникненні небезпеки у вигляді автомобіля «Chery-3НГ», р/н НОМЕР_1 , а також те, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, за місцем роботи має виключно позитивні характеристики, на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_13 - інвалід ІІ групи за загальним захворюванням.

Обставин, що, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке, відповідно до ст. 12 цього Кодексу, відноситься до тяжких злочинів та той факт, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8 була застрахована у відповідності до закону, а тому потерпілий має право на страхове відшкодування.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_8 діяння, суд першої інстанції прийшов до висновку про доцільність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та, зважаючи на стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого, перебування на його утриманні дружини-інваліда, а також те, що під час розгляду кримінального провадження були встановлені порушення ПДР в діях водія ОСОБА_12 , які призвели до зіткнення транспортних засобів, вважав правильним звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання, як основне, так і додаткове, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги представника потерпілого, призначене останньому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.

Більш того, в апеляційній скарзі представника потерпілого не наведено будь-яких ґрунтовних даних, які б дозволили зробити висновок про те, що для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, ОСОБА_8 необхідно призначити більш суворе за своїм розміром основне покарання.

Безпідставними слід визнати також доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому невиправдано м`яке та несправедливе покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки обставини на які посилається апелянт, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, не спростовують обґрунтованості висновку суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а відтак законності прийнятого рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на суб`єктивний характер тверджень апелянта щодо підвищеного рівня суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим діяннята грубості порушення ним правил дорожнього руху, що як наслідок призвело до дорожньо-транспортної пригоди зі смертельним наслідком, оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що виникненню цієї пригоди та тяжкості її наслідків сприяли не лише односторонні дії обвинуваченого ОСОБА_8 , а й порушення правил дорожнього руху з боку самого потерпілого ОСОБА_12 , кримінальне провадження щодо якого було закрито у зв`язку з його смертю.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 щодо відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, а саме щодо невідповідності визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, тяжкості вчиненого злочину, моральним та фізичним стражданням потерпілого, то вони не можуть бути визнані переконливими з огляду на таке.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції визнав, що порушення правил дорожнього руху ОСОБА_8 призвели до зміни життєвих умов потерпілого, суттєво вплинули на його емоційний стан, а тому обвинувачений повинен відшкодувати таку шкоду.

Проте, при визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції врахував майновий стан обвинуваченого, а також те, що у ДТП винуваті обидва водії, як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_12 , а тому визнав, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що таке рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам закону та обставинам справи, оскільки як прямо передбачено ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно положень, наведених у п. 1 ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Приймаючи до уваги обставини, встановлені під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також враховуючи вимоги, наведених вище норм процесуального та матеріального права, в тому числі вимоги розумності та справедливості, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування або зміни рішення суду в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 , оскільки вказане рішення суду є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2023 року, ухваленийщодо ОСОБА_8 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 369/5487/22

Номер провадження : 11-кп/824/3951/2023

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_14

Доповідач - суддя ОСОБА_1