Справа №522/6418/22
Провадження №1-кп/522/87/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси угоду про визнання винуватості, разом із обвинувальним актом, який надійшов із Одеської обласної прокуратури, у кримінальному провадженні №0000044, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на придбання, носіння та зберігання вибухових речовин та бойових припасів без передбаченого законом дозволу. При невстановлених обставинах, але до 19.03.2022 року, ОСОБА_3 незаконно придбав корпус ручної гранати Ф-1 «10782-77Т», запал УЗРГМ-2 «61-71 УЗРГМ 583», тротилову шашку ТШ-200 вагою 200 грам та електродетонатор.

Надалі ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, продовжуючи свою протиправну діяльність, власноручно переніс придбані ним ручну гранату Ф-1 «10782-77Т», запал УЗРГМ-2 «61-71 УЗРГМ 583», тротилову шашку ТШ-200 вагою 200 г та електродетонатор до квартири за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до 19.03.2022 року, та 19.03.2022 року - у дату проведення обшуку за вказаною адресою. У період з 07 год. 40 хв. до 11 год. 03 хв. слідчими СВ Управління СБУ в Одеській області за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено:

-тротилову шашку ТШ-200 вагою 200 г;

-корпус гранати Ф1 з крученою транспортною пробкою та маркуванням на донній частині корпусу 10782-77Т;

-електродетонатор;

-запал до ручної гранати типу УЗРГМ з маркуванням та тавруванням на спусковому важелі 61-71 УЗРГМ 583.

Згідно з отриманими досудовим розслідуванням доказами вказані вище предмети являються:

-тротиловою шашкою 200, яка відноситься до вибухової речовини,

-електродетонатором ЕДП, який є засобом ініціювання вибуху та являється бойовим припасом,

-уніфікованим запалом ручної гранати УЗРГМ, який відноситься до бойових припасів,

-корпусом осколкової ручної гранати Ф-1, який відноситься до вибухової речовини в металевому корпусі.

Крім того:

- тротилова шашка 200 г та електродетонатор ЕДП придатні до використання за цільовим призначенням до здійснення вибуху;

- корпус осколкової ручної гранати Ф-1 та запал ручної гранати УЗРГМ придатні до використання за цільовим призначенням до здійснення вибуху.

Вказані бойові припаси та вибухові речовини ОСОБА_3 до 19.03.2022 року, не маючи передбаченого законом дозволу, придбав, переніс до місця свого проживання та зберігав.

У судовому провадженні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненні указаного кримінального правопорушення, та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, що описані у обвинувальному акті, та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання згідно до угоди, із застосуванням до покарання вимог ст.69 КК України, покарання у вигляді штрафу у розмірі 8000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 136 000 грн., згідно до угоди від 22.01.2024 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання відповідно до угоди.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.

Згідно до вимог п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, який буде до нього застосовано у разі затвердження угоди про визнання винуватості.

Згідно до вимог ч.6 ст.474 КПК України дослідивши угоду про визнання винуватості, суд переконався, що сторони добровільно уклали зазначену угоду, що укладена угода була добровільним волевиявленням обвинуваченого, та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Перевіряючи угоду на відповідність ч.7 ст.474 КПК України суд вважає, що зазначена угода від 22.01.2024 року про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та закону, умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та закону, дії обвинуваченого кваліфіковані правильно, умови угоди відповідають інтересам суспільства, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, немає підстав вважати, що угода не була добровільною, немає підстав вважати, що умови угоди неможливо виконати, є фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначена угода про визнання винуватості повинна бути затверджена судом.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

У ст.65 КК України передбачено про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який позитивно характеризується за місцем проживання, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий, відсутність тяжких наслідків.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який позитивно характеризується за місцем проживання, та того, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, приймаючи до уваги наявність вище зазначених чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого указаним обвинуваченим кримінального правопорушення,а саме, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий, відсутність тяжких наслідків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим, при призначенні покарання цьому обвинуваченому, застосувати вимоги ст.69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.263 КК України за це кримінальне правопорушення, до покарання у вигляді штрафу.

Суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу у розмірі визначеному в угоді про визнання винуватості від 22.01.2024 року

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень цим обвинуваченим.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.124 КПК України суд вважає необхідним стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави України 5974 грн. 50 коп. документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме, за проведення судової експертизи, згідно до акту за №23-2449 від 17.05.2023 року.

На підставі ст.174 КПК України суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту, який був накладений, згідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2022 року на речові докази, так як у подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Приморським районним судом м. Одеси, згідно до ухвали суду від 03 червня 2022 року (справа № 522/6418/22, 1-кп/522/87/24) до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень.

06.06.2022 року заставодавцем ОСОБА_6 була внесена застава за обвинуваченого ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Одеській області у сумі 198 480 грн., що підтверджується квитанцією за №1 від 06.06.2022 року.

Заставодавець ОСОБА_6 звернувся до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси із письмовою заявою за вх.№7261/24 від 26.01.2024, у якій він просив внесену ним заставу за обвинуваченого ОСОБА_3 звернути на виконання указаного вироку суду в частині майнових стягнень.

Так як заставодавець ОСОБА_6 , який вніс заставу за обвинуваченого ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, у якій він просив внесену ним заставу за обвинуваченого ОСОБА_3 звернути на виконання вироку в частині майнових стягнень у разі затвердження угоди, суд вважає необхідним звернути заставу на виконання цього вироку Приморського районного суду м. Одеси в частині майнових стягненьу дохід держави України, та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

В іншій частині заставу, яка залишилась в сумі 56 505 грн. 50 коп. повернути заставодавцю ОСОБА_6 за належністю.

Суд вважає, що міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави необхідно скасувати, так як запобіжний захід у вигляді застави не було порушено указаним обвинуваченим в ході розгляду справи, та у подальшому застосуванні такого запобіжного заходу відпала потреба.

Питання про долю речових доказів суд вирішує, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 174, 182, 367-371, 373, 374, 376, 395, 474, 476, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду, укладену 22 січня 2024 року про визнання винуватості між прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області

ОСОБА_4 , таобвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000044від 05.04.2022року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.263 КК України, за це кримінальне правопорушення до штрафу, призначивши йому покарання штраф у розмірі 8000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 136 000 /сто тридцять шість тисяч/ гривень на користь держави України.

Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 5974 /п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири/ грн. 50 /п`ятдесят/ коп. на користь держави України.

Суму застави, яка була внесена заставодавцем ОСОБА_6 на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м. Київ, МФО - 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області за обвинуваченого ОСОБА_3 , на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2022 року, що підтверджується квитанцією за №1 від 06.06.2022 року, звернути на виконання цього вироку Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2024 року в частині майнових стягнень - призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу у розмірі 8000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 000 /сто тридцять шість тисяч/ гривень, а також судових витрат за проведення експертизи у розмірі 5974 /п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири/ грн. 50 /п`ятдесят/ коп. на користь держави України, а всього із суми застави, внесеного указаним заставодавцем, звернути в дохід держави України 141 974 /сто сорок одна тисяча дев`ятсот сімдесят чотири/ грн. 50 /п`ятдесят/ коп., та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України й використовувати у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Заставу, яка залишилась в сумі 56 505 /п`ятдесят шість тисяч п`ятсот п`ять/ грн. 50 /п`ятдесят/ коп. повернути заставодавцю ОСОБА_6 .

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 198 480 грн. - скасувати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2022 року, а саме на:

- тротилову шашку ТШ-200 вагою 200 грам, яка належить до ІІІ (третьої) категорії небезпечності, - корпус гранати Ф1 з крученою транспортною пробкою та маркуванням на донній частині корпусу 10782-77Т, який належить до ІІІ (третьої) категорії небезпечності, - електродетонатор, який належить до ІІ (другої) категорії небезпечності, - запал до ручної гранати типу УЗРГМ з маркуванням та тавруванням на спусковому важелі 61-71 УЗРГМ 583 та з тильного боку - 175-7, який належить до ІІ (другої) категорії небезпечності, - шматок тканини червоного кольору із написом: 150 стр. Ордена Кутузова II ст. Идрицк. Див. 79 С.К. З У.А. 1 Б.Ф. та гербом СРСР, поясний ремінь жовтого кольору із символікою СРСР.

Речові докази: - тротилову шашку ТШ-200 вагою 200 грам, яка належить до ІІІ (третьої) категорії небезпечності - знищити. - корпус гранати Ф1 з крученою транспортною пробкою та маркуванням на донній частині корпусу 10782-77Т, який належить до ІІІ (третьої) категорії небезпечності - знищити. - електродетонатор, який належить до ІІ (другої) категорії небезпечності - знищити. - запал до ручної гранати типу УЗРГМ з маркуванням та тавруванням на спусковому важелі 61-71 УЗРГМ 583 та з тильного боку - 175-7, який належить до ІІ (другої) категорії небезпечності - знищити. - шматок тканини червоного кольору із написом: 150 стр. Ордена Кутузова II ст. Идрицк. Див. 79 С.К. З У.А. 1 Б.Ф. та гербом СРСР, поясний ремінь жовтого кольору із символікою СРСР - знищити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд, з підстав, передбачених ст.394 КПК України, а також у касаційному порядку, що визначено у п.1 ч.3 ст.424 КПК України. Вирок першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1

29.01.2024