Справа № 953/8987/23
н/п 1-кс/953/7491/23
"02" жовтня 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_2 ,
секретар судового засідання ОСОБА_3 ,
У ході досудового розслідування встановлено, що 23 вересня 2023 року близько о 09 годині 45 хвилин за адресою: м. Харків, пр. Новобаварський, 120А сталося зіткнення автомобіля «DAF XF480FT», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «KOEGEL SNCO 24P90», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , з мотоциклом BAJAJ DOMINAR D 400», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 . У результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні.
23 вересня 2023 року проведений огляд місця дорожньо-транспортної події, у ході якого виявлений та вилучений напівпричіп «KOEGEL SNCO 24P90», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому зафіксовані сліди механічних пошкоджень, які утворилися внаслідок ДТП.
Прокурор зазначає, що вилучений у ході проведення огляду місця події напівпричіп є речовим доказом, тобто засобом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди.
З урахуванням викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають значення для кримінального провадження, а також з метою призначення у подальшому судових експертиз, висновки яких будуть долучені до матеріалів кримінального провадження та будуть використані як докази під час судового розгляду, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора з тих підстав, що до клопотання не долучені постанова прокурора про визначення групи прокурорів, призначення старшого групи прокурорів, доручення слідчому від начальника органу досудового розслідування на проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, а також не додано повідомлення про початок досудового розслідування, а тому повноваження прокурора та слідчого на проведення розслідування у цьому кримінальному провадженні не підтверджені. Зауважив на тому, що прокурор, обґрунтовуючи необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, посилається зокрема на те, що таке майно визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, оскільки на ньому містяться сліди вчинення кримінального правопорушення, та необхідне для проведення судової автотехнічної експертизи. Разом з тим прокурор не долучив до клопотання постанову про визнання речовим доказом напівпричіп «KOEGEL SNCO 24P90» та протокол огляду транспортного засобу. Крім того до матеріалів клопотання не долучена постанова про вилучення транспортних засобів, не надана розписка із зазначенням відповідальної особи, якій передано на зберігання транспортний засіб. Акцентував увагу на тому, що в своєму клопотанні прокурор жодним чином не обґрунтував неможливості передання транспортних засобів на відповідальне зберігання власнику. Зазначив, що зі змісту протоколу огляду місця події слідує, що транспортний засіб перебуває на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 170, проте жодних доказів того, що вказана територія є спеціальним майданчиком у розумінні Постанови КМУ № 1104, прокурор не надав. Вказане свідчить про недопустимість доказів, отриманих у ході подальшого огляду транспортного засобу, оскільки не зрозуміло, чи забезпечена його цілісність та схоронність. Звернув увагу на те, що протокол огляду місця події підписаний слідчими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак у вступній частині вказаного протоколу відсутні відомості про слідчого ОСОБА_9 , за таких обставин протокол огляду не містить однозначної інформації про те, яка особа проводила огляд місця події. Крім того у протоколі огляду міститься посилання на те, що додатками до нього є: схема та фотографії, однак схема до клопотання не долучена. З огляду на вищевикладене просив відмовити у задоволенні клопотання та передати транспортні засоби на відповідальне зберігання власнику.
Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила клопотання про арешт майна задовольнити та розглядати за її відсутності.
Відповідно до ст. 172 КПК України неприбуття у судове засідання викликаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, встановив, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Частиною 1 статті 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Положеннями ч. 2 ст. 64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.
Дослідивши зміст долученої до клопотання копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя встановив, що в ньому зазначено прізвище прокурора ОСОБА_4 , яка уповноважена здійснювати повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, однак до матеріалів клопотання не долучений процесуальний документ керівника органу прокуратури про визначення прокурора (групи прокурорів), які здійснюватимуть повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні.
Окрім того до матеріалів клопотання не долучено доручення прокурора органу досудового розслідування про проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (частина10 статті 170 КПК).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3, ч. 5, ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Прокурор просить накласти арешт на майно, а саме - напівпричіп «KOEGEL SNCO 24P90», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ТОВ «Співдружність-Логістик», яке було вилучено в ході огляду місця події 23 вересня 2023 року.
Прокурор, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході огляду місця події майно, посилається на те, що вказане майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.
Положеннями ст. 170 КПК України встановлено, що арешт з метою збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим прокурор всупереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України не долучив до матеріалів клопотання постанову про визнання речовим доказом напівпричіпу «KOEGEL SNCO 24P90», державний номерний знак НОМЕР_1 у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, прокурор обґрунтовує необхідність арешту майна тим, що таке майно необхідне для проведення судових експертиз, однак до матеріалів клопотання не долучені докази того, що у вказаному кримінальному провадженні призначені експертизи.
Зазначені недоліки об`єктивно позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання щодо доцільності накладення арешту на тимчасово вилучене майно для досягнення дієвості кримінального провадження у відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України та унеможливлюють доведення того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна необхідно повернути прокурору, який його погодив, встановивши при цьому строк в сімдесят дві години для усунення вищевказаних недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 04 жовтня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1