Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

фактичного володільця майна ОСОБА_4 ,

їх представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001185, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001185, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, а саме на транспортний засіб марки «HONDA» моделі «РС36» сірого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 з датою реєстрації в Україні 21.07.2021, власником якого є ОСОБА_3 , а користувачем - ОСОБА_4 , що були вилучені старшим дізнавачем відділу дізнання Подільського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 під час огляду місця події 16.09.2023 за адресою м. Київ, вулиця Іллінська, буд 12.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що в органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що мотоцикл марки «HONDA» моделі «РС36», д.н.з. НОМЕР_1 , є доказом вчинення злочину та шляхом проведення експертиз по ньому можливо буде встановити ряд обставин, що мають важливе значення для проведення об`єктивного досудового розслідування, зокрема, встановити первинний номер кузова, що сприятиме встановленню первинного власника транспортного засобу та його поверненню власнику. Крім того, повернення вказаного тимчасово вилученого майна його користувачу ОСОБА_4 буде перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки останній переховуватиме таке майно, що унеможливить проведення судових трасологічних експертиз. Вказані об`єкти мають важливе значення для встановлення фактів і обставин у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами у кримінальному провадженні та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, а тому з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів прокурор просить накласти на нього арешт.

У судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України його неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання, а тому слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання без участі прокурора.

Власник та фактичний володілець майна, щодо якого подане клопотання, а також їхній представник у судовому засіданні, вказуючи на необґрунтованість клопотання, просили відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у поданих ними до суду письмових запереченнях.

Заслухавши власника, володільця майна та їхнього представника, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною десятою статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до ч.4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні підрозділу дізнання Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0001185, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.09.2023 за адресою м. Київ, вул. Іллінська, буд 12 було виявлено транспортний засіб марки «HONDA» моделі «РС36», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , користувач та фактичний володілець якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 з датою реєстрації в Україні 21.07.2021.

Згідно зі вказаним свідоцтвом власником транспортного засобу є ОСОБА_3 .

Під час огляду вказаного мотоцикла було виявлено, що ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 нанесеного кустарним методом та табличка з номером двигуна має ознаки підробки.

Як встановлено із пояснень ОСОБА_4 , він придбав мотоцикл 27.08.2022 у свого знайомого ОСОБА_8 , оформивши у нотаріуса довіреність на право керування транспортним засобом. 16.09.2023 приблизно о 18 год. 30 хв., під час перебування ОСОБА_4 за адресою м. Київ, вул. Іллінська, буд 12, до нього підійшли працівники поліції та, перевіривши документи на мотоцикл, повідомили, що номер двигуна та номер кузова містять ознаки ймовірної підробки.

В ході проведення огляду місця події 16.09.2023 вказаний транспортний засіб разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу були вилучені у ОСОБА_4 та поміщені на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20 Б.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор вказує на необхідність накладення на вказане тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження його як речових доказів, зазначаючи, що таке майно відповідає ознакам ст. 98 КПК України.

Разом із цим, у клопотанні відсутнє належне посилання на відповідний пункт частини другої статті 170 КПК України, а у клопотанні зазначено, що метою арешту є забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Наведене свідчить про невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

Крім того, слідчий суддя враховує, що законодавцем визначено перелік ознак, за наявності хоча б однієї з яких на відповідне майно може бути накладено арешт.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що майно, наведене у клопотанні, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуте кримінально протиправним шляхом або отримане юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Слідчий суддя також виходить із того, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором належним чином не доведено необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні майно, слідчий суддя не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 173, 175, 370 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001185, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна, яким є транспортний засіб марки «HONDA» моделі «РС36» сірого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 з датою реєстрації в Україні 21.07.2021, власником якого є ОСОБА_3 , а користувачем - ОСОБА_4 , що були вилучені старшим дізнавачем відділу дізнання Подільського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 під час огляду місця події 16.09.2023 за адресою м. Київ, вулиця Іллінська, буд 12, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_9