Номер провадження: 11-кп/813/2075/23
Справа № 502/979/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 11 липня 2023 року в рамках кримінального провадження №0000142 від 05.03.2018, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Кілійського району Одеської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно непрацюючого, проживаючого у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації шлюбу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.194 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.194 КК України, та призначено покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.194 КК України - 5 років позбавлення волі.

У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого основного призначеного покарання більш суворим основним покаранням, призначеним за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до положень ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання, якщо він на протязі 2 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Іспитовий строк відраховувати з дня проголошення вироку. Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк затримання з 29.10.2019 по 30.10.2019.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат та щодо долі речових доказів.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 24.02.2018 близько опівночі (більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено), ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_1 , що на праві спільної власності належить ОСОБА_7 , постійно ніхто не мешкає, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що його дії не будуть поміченими, через пустир, який розташований перед вказаним будинком, зайшов у двір та через незачинені на запірний пристрій центральні двері проник до його приміщень. Перебуваючи в приміщеннях будинку, ОСОБА_8 виявив та таємно викрав холодильник марки «Savsung RT37 MV» вартістю 2849,74 грн, ліжко (диван) і 2 крісла, загальною вартістю 6000 грн, після чого місце вчинення кримінального правопорушення залишив і розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим своїми діями спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 8 849,74 грн.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого (потерпілої ОСОБА_7 ) майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Крім цього, 04.03.2018, приблизно о 23:00 ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою знищення чужого майна задля приховання слідів попередньо вчиненого кримінального правопорушення - крадіжки, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, через пустир пройшов на подвір`я будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 , та шляхом ривка рукою відчинив вхідні двері та проник до приміщень будинку. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_8 з ємкості, яку він заздалегідь підготував та приніс із собою, почав розливати горючу рідину на основі змінених світлих нафтопродуктів по кімнатам будинку і речах, що знаходились в них, після чого за допомогою заздалегідь підготовлених сірників підпалив речі, які знаходились у будинку, та переконавшись у тому, що будинок загорівся, залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 будинку потерпілої ОСОБА_7 вогнем були спричинені пошкодження та знищення житлових кімнат, стелі і даху на загальній площі 20 кв.м.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив умисне знищення чужого (потерпілої ОСОБА_7 ) майна шляхом підпалу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.194 КК України.

За сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст.194 КК України.

Стороною обвинувачення розмір спричиненої підпалом шкоди визначено у 150 000 гривень згідно акту про пожежу та заяви потерпілої за фактом пожежі.

До початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_7 заявлено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_8 на її користь матеріальної шкоди в розмірі 400 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 400 000 грн (т.1 а.с.35-36).

В обґрунтування позову ОСОБА_7 зазначила, що матеріальна шкода полягає у викраденні речей, підпалу будинку та речей, які знаходились у будинку, які вона оцінила у розмірі 400 000 грн. Перелік викрадених та знищених речей у зв`язку з пожежею додала до цивільного позову (т.1 а.с.43,44). Крім того, злочином їй було завдано моральні страждання, що виразились у сильних душевних переживаннях, які вона оцінила у 400 000 грн.

В подальшому - 09.11.2020 позивач ОСОБА_7 надала суду заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_8 борг у розмірі 1 000 000 грн., який він спричинив їй ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.197).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У серпні 2023 року потерпіла ОСОБА_7 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, не оскаржуючи вирок у частині призначення покарання обвинуваченому, просила змінити вирок Кілійського районного суду Одеської області від 11.07.2023 та стягнути на її користь матеріальну і моральну шкоду у загальному розмірі 1 000 000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначила, що судом не враховано перелік викраденого від 26.02.2018 року і перелік обгорілого та викраденого з 04.03. на 05.03.2018, сума всього складає мінімум 400 000 грн., з яких:

-будинок з городом 150 000 грн,

-обгорілі речі в будинку - 200 000 грн.;

-викрадені речі - 50 000 грн.

Підрахунки у цивільному позові були зроблені у 2018 році, але у зв`язку з інфляцією ця сума збільшилась, тому просила стягнути 1 000 000 грн., враховуючи нанесену моральну шкоду.

Позиції учасників судового розгляду

28.09.2023 в судовому засіданні апеляційної інстанції прийняли участь потерпіла ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_6 вважала за можливе задовільнити скаргу в частині стягнення на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 150 000 грн., які визначені в акті пожежі від 05.03.2018р., в іншій частині вирок суду просила залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_11 , будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, участі в судовому засіданні не прийняли, про причини не прибуття не повідомили, з клопотаннями про відкладення судового засідання не звертались, що з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.194 КК України відповідає фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються.

Враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК України, вирок Кілійського районного суду Одеської області від 11.07.2023 переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої про невірне вирішення судом першої інстанції цивільного позову, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За змістом приписів ст.ст.55,124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України перебачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Ці вимоги закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_7 з метою відшкодування, заподіяної їй внаслідок учинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.194 КК України, матеріальної та моральної шкоди звернулась до суду під час кримінального провадження до початку судового розгляду з цивільним позовом до ОСОБА_8 (т.1 а.с.35-36).

Розмір матеріальної шкоди оцінений нею у 400 000 грн., розмір моральної шкоди - 400 000 грн.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 26.02.2019 року призначено відкрите судове засідання у справі (т.1 а.с.91).

09.11.2020 позивач ОСОБА_7 надала суду заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_8 борг у розмірі 1 000 000 грн., який останній спричинив їй ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.197).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що право на збільшення розміру позовних вимог позивачем згідно п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України обмежено стадією підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Тому суд дійшов висновку, що оскільки заява про збільшення позовних вимог подана після закінчення підготовчого провадження, цивільний позов слід розглянути відповідно до розміру первісних позовних вимог, тобто 800 000 гривень.

Стосовно вимог про стягнення відшкодування спричиненої матеріальної шкоди суд виходив з того, що викрадені обвинуваченим холодильник та м`який куток було повернуто потерпілій, отже, шкоду, спричинену потерпілій їх викраденням, відшкодовано шляхом повернення викраденого майна. Стосовно вимог про відшкодування матеріальної шкоди в іншій частині суд виходив з того, що факт завдання шкоди внаслідок підпалу житла потерпілої беззаперечно встановлений, проте потерпілою, так само як і стороною обвинувачення, не надано жодного належного та допустимого доказу щодо розміру спричинених внаслідок підпалу матеріальних збитків. Цивільний позов, як і саме обвинувачення ґрунтується виключно на самостійно визначеному потерпілою розмірі збитків, завданих пожежею, який складає 150 000 грн згідно обвинувального акту та акту пожежі і 400 000 грн згідно цивільного позову. Судом враховано, що обов`язок доведення розміру шкоди покладений на цивільного позивача в силу ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, та дійшов висновку, що цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого відшкодування спричиненої ним матеріальної шкоди є недоведеним, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що умисними протиправними злочинними діями обвинуваченого потерпіла була фактично позбавлена можливості проживати у належному їй на праві спільної власності житлі, що беззаперечно вимагало та вимагатиме від неї докласти значних зусиль для організації свого життя через вимушені зміни, вона пережила душевні страждання у зв`язку з пошкодженням її майна, особливим видом якого є житло особи, що не могло не позначитись на її психічному та фізичному стані у бік погіршення, наслідки чого, безсумнівно, можуть бути довготривалими та непередбачуваними. Враховуючи наведене, суд першої інстанції, виходячи з вимог розумності і справедливості, дійшов висновку, що достатньою сумою для компенсації моральних страждань потерпілої як співвласника майна, знищеного внаслідок вчинення злочину обвинуваченим, є сума в 300 000 грн, яку суд присудив до стягнення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки факт наявності шкоди, а й її розмір.

В сенсі положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження розміру завданої їй матеріальної шкоди не надала суду належних та допустимих доказів.

Більш того, в акті про пожежу від 05.03.2018 зазначено, що прямі збитки від пожежі орієнтовно складають 150 000 грн (т.3 а.с.76). Стороною обвинувачення розмір спричиненої підпалом шкоди також визначено у 150 000 гривень згідно вказаного акту про пожежу та заяви потерпілої за фактом пожежі. Вказане не може бути належним доказом розміру матеріальної шкоди в розумінні ст.85 КПК України. Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторона обвинувачення не виконала обов`язок покладений на нею п.3 ч.1 ст.91 та ст.92 КПК України, у зв`язку з чим суд позбавлений у вироку встановити розмір такої шкоди. При цьому, судом враховано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях в силу вимог ст.81 ЦПК України.

Надані суду позивачем переліки речей, що вкрадені, знищені та пошкоджені, не є належним доказом розміру завданої їй матеріальної шкоди у розумінні вимог процесуального законодавства.

За положеннями ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, судом враховано, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_9 у розмірі частки та ОСОБА_7 у розмірі 1/2 (т.3 а.с.78).

За частиною першою ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч.1,4,5 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_9 не визнана потерпілою особою в рамках цієї справи та не зверталась з позовом до ОСОБА_8 . Так само як і ОСОБА_10 . Тому звернення ОСОБА_7 до суду з вимогами в їх інтересах, без відповідного уповноваження на це, не ґрунтується на правовій основі.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував характер правопорушення (порушення цивільних прав позивача внаслідок знищення і пошкодження майна), інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілої тощо). Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, не оскаржується ОСОБА_8 та відповідає засадам розумності та справедливості.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Під час апеляційного перегляду порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 11 липня 2023 року у кримінальному провадженні №0000142 від 05.03.2018за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.194 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4