У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.01.2024 без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на нього обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою слідчого та суду;

-повідомляти слідчого та суд про зміну місця проживання;

-утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначив, що при винесенні оскаржуваного рішення суд не врахував те, що в матеріалах кримінального в наявності докази того, що ОСОБА_5 до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме до 22.12.2022, неофіційно працював автослюсарем у фізичної особи - підприємця за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказав, що з січня 2021 року ОСОБА_5 орендує будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає сумісно із своїм сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та цивільною дружиною ОСОБА_8 .

Таким чином, обвинувачений має місце проживання та міцні соціальні зв`язки, тому не може бути судом визнано ризиком переховування від суду, відсутність офіційного постійного місця роботи та стабільного джерела доходу.

Зазначив, що ОСОБА_5 достовірно знаючи, що його притягують до кримінальної відповідальності, так як 15.12.2022 йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину, та знаючи, хто саме є основним свідком у кримінальному провадженні, не вчиняв жодного впливу на вказаного свідка обвинувачення, хоча мав можливість це зробити до 22.12.2022, а саме до обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказав, що в процесі судового розгляду кримінального провадження були досліджені всі письмові докази, відповідно до яких обвинуваченням не надано жодного доказу причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, а надані докази, які свідчать про причетність свідка обвинувачення до вчинення вказаного злочину.

Вважає, що за таких обставин немає жодної цілі впливати на свідків, а тому ризик впливу на свідків обвинувачення відсутній.

На думку апелянта до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції вважав переконливими та такими, що заслуговують на увагу доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони належним чином мотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами. Зокрема, ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

На переконання суду першої інстанції, інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти доведеним ризикам, обставини існування яких виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу. Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового розгляду та з огляду на перевірені в порядку ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент продовження дії запобіжного заходу дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Колегія суддів наголошує, що суд позбавлений можливості надати правову оцінку доведеності висунутого обвинувачення та інших доводів, про які зазначає апелянт по суті обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

На розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 11.09.2023 строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено до 09.11.2023 включно.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у зв`язку з тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення врахував, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

На наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 не має офіційного постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, що передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, має достатню обізнаність, щоб розуміти суть пред`явленого йому обвинувачення та покарання за його вчинення, обізнаний про свідків сторони обвинувачення та місце їхнього проживання, які ще не були допитані судом, та може вчиняти на них тиск з метою зміни показань щодо себе. Суд першої інстанції дійшов висновку, що існуючі ризики є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав обрати ОСОБА_5 на даному етапі судового провадження інший, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, не вчиняв жодних дій, направлених на незаконний вплив на свідків та не ухилявся від слідства та суду, апеляційний суд вважає непереконливими.

Так, під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою судом першої інстанції встановлено, що з часу виявлення 26.11.2022 трупа ОСОБА_10 і до часу застосування 22.12.2022 щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 не мав процесуального статусу підозрюваного (до 15.12.2022) та щодо нього не був застосований запобіжний захід, що вказує на відсутність будь-якої потреби та необхідності в останнього здійснювати вплив на свідків та ухилятися від слідства та суду.

Однак, на даний час щодо ОСОБА_5 застосований найсуворіший запобіжний захід, він має процесуальний статус обвинуваченого, щодо нього здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, він висловив позицію про недостовірність показань свідків у даному кримінальному провадженні.

Отже, показання свідків у справі, які ще не були допитані судом та про яких обвинувачений обізнаний, можуть мати доказове значення в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни їх показань на свою користь.

Крім того, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу твердження сторони захисту про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання на території міста Миколаєва та міцних соціальних зв`язків, оскільки, на переконання суду, існуючі ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків є суттєвими та такими, що не дають підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, про що просить апелянт, не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року щодо ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3