ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3272/23
Провадження №1-кс/477/1247/23
УХВАЛА

про арешт майна

14 грудня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000620 від 08 листопада 2023 року про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2023 року прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000620 від 08 листопада 2023 року із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» та ОСОБА_4 , що розташоване в АДРЕСА_1 , із встановленням заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним нерухомим майном.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах групою осіб під приводом отримання позики 08 листопада 2023 року внесено відомості до ЄРДР за №0000620 та розпочато досудове розслідування за частиною п`ятою статті 190 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що нерухоме майно що належить ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» та ОСОБА_4 , що розташоване в АДРЕСА_1 має подвійну реєстрацію, тобто, один і той же самий об`єкт нерухомого майна рахується за окремими номерами та назвами, а набуття права власності на них здійснено в порушення умов договору іпотеки від 07 травня 2010 року, протиправно, без згоди іпотекодержателя ОСОБА_5 , здійснено руйнування та реконструкцію частини будівель, які входили до предмету іпотеки.

З метою збереження речових доказів, а саме об?єктів нерухомого майна від подальших ймовірних руйнувань та реконструкцій, припинення подальшої злочинної діяльності, попередження збитків, що заподіюються ОСОБА_5 , прокурор вважав наявність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та відповідає критерію речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, надіслав заяву, в якій повністю підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, з підстав вказаних у клопотанні.

Слідчий суддя погоджується, що з метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень частини другої статті 172 КПК України, слід здійснити розгляд клопотання без повідомлення власників майна, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене, змінене чи пошкоджене, що унеможливлять накладення арешту та досягнення його мети.

Згідно з частиною першою статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя враховує наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до статті 16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведених норм свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Так, під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено таке.

В провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000620 від 08 листопада 2023 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною п`ятою статті 190 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах групою осіб під приводом отримання позики.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР на підставі заяви-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 08 листопада 2023 року, поданої до СУ ГУНП в Миколаївській області адвокатом ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , спільно з іншими особами, діючи умисно, з метою заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах, не збираючись виконувати взяті на себе зобов`язання, зловживаючи довірою заявника уклала та підписала з ОСОБА_8 , яка діяла від імені заявника на підставі довіреності, договір позики, зареєстрований в реєстрі за №1650 на суму 200 000 грн, а також зміни та доповнення до даного договору позики від 08 травня 2010 року на суму 7 396 708 грн та від 21 червня 2010 року на суму 3 941 210 грн.

Належне виконання умов вищевказаного договору позики забезпечено договором іпотеки від 07 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , у відповідності до якого ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» в особі ОСОБА_7 , як іпотекодавець, передало в іпотеку нерухоме майно комплекс, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1741,18 кв.м.

З урахуванням змін та доповнень від 21 червня 2010 року та від 08 травня 2010 року ОСОБА_7 в цілому отримано від ОСОБА_5 , який визнаний у цьому кримінальному провадженні потерпілим, грошові кошти у сумі, еквівалентній 1 429 750 (один мільйон чотириста двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США.

У період 2010 року ОСОБА_7 частково виконувались умови вищевказаного договору позики зі змінами та доповненнями та здійснено повернення позики у розмірі 382 292 (триста вісімдесят дві тисячі двісті дев`яносто два) доларів США, але у подальшому остання від покладених на себе обов`язків відмовилась, а грошовими коштами, отриманими згідно договору позики від 07 травня 2010 року №1650, з урахуванням змін та доповнень від 21 червня 2010 року та від 08 травня 2010 року, у сумі еквівалентної 1 047 458 доларів США, розпорядилася на власний розсуд.

Допитана під час досудового розслідування в якості свідка ОСОБА_8 , показала, що укладання вищевказаних договорів відбулось за прямою порадою та у присутності юриста ОСОБА_10 , яка надавала консультативні послуги ОСОБА_11 , а також готувала проекти зазначених договорів.

Вищевказані показання узгоджуються із показаннями допитаної у якості свідка приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9

17 липня 2014 року на підставі виконавчого листа Березанського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2014 року, відкрито виконавче провадження №44080788, однак, державним виконавцем дане провадження не змогло бути виконано, оскільки частина об`єктів, які входили до складу предмету іпотеки на момент виконання рішення суду, вже не існували, частину нерухомого майна реконструйовано та встановлено наявність реєстрації права власності на інших осіб.

Також, без дозволу іпотекодержателя були зруйновані будівлі літ. Р, літ. Б, які входили до предмету іпотеки, а інші об`єкти подвійно зареєстровані на іншого власника.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що 17 листопада 2003 року між ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» в особі директора ОСОБА_7 та приватним підприємцем ОСОБА_4 (також учасник ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС») укладено договір суборенди землі, загальною площею 1,3 га.

05 січня 2003 між ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , укладено договір оренди нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_4 отримав у користування від ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» нерухоме майно, що розташоване за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 51 (входить до предмету договору іпотеки від 07 травня 2010 року).

05 березня 2003 року між ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нерухомого майна, згідно якої ОСОБА_4 надано право на проведення реконструкцій об`єктів нерухомого майна, які він нібито взяв у користування у товариства.

У подальшому, у період 2004 року ОСОБА_4 , згідно дозволу на виконання будівельних робіт №224 від 14 липня 2004 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації, а також акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 08 листопада 2005 року, наданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації, завершено реконструкцію даного об`єкту.

Також, 16 березня 2006 року, ОСОБА_4 , на підставі розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 14 лютого 2006 року №123, отримав правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на комплекс, адміністративну будівлю двоповерхову, триповерховий спальний корпус та каналізаційну насосну станцію, які складаються з основних об`єктів в літ. А загальною площею 1073,4 кв.м та літ. В загальною площею 209,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, станом на момент укладання та підписання договору іпотеки від 07 травня 2010 року з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 була обізнана, що частина споруд, які передавались ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» в іпотеку вже мала подвійну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_4 , який є одним із засновників і власників ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС ПЛЮС», при тому, що згідно пункту 1.4 вказаного договору іпотеки ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», в особі директора ОСОБА_7 засвідчувало, що предмет іпотеки до цього часу не перебував предметом іпотеки за іншими зобов`язаннями, був вільним від боргів, не переданий в оренду, жодним способом не відчужений, в спорі чи під арештом не перебував.

Також, під час досудового розслідування встановлено, що укладання договору іпотеки від 07 травня 2010 року відбувалось зі згоди засновників ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС»: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , що підтверджується їх підписами на рішенні загальних зборів від 05 травня 2010 року.

З метою ухилення від покладених на себе зобов`язань щодо сплати боргу згідно договору позики від 07 травня 2010 року №1650 з урахуванням змін та доповнень від 21 червня 2010 року та 08 травня 2010 року, у сумі еквівалентної 1 047 458 доларів США, засновники ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» протизаконно, умисно відчужили предмет іпотеки.

Так, згідно розпорядження Березанської районної державно адміністрації Миколаївської області від 28 грудня 2010 року №1014 вирішено продати ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», з розстрочкою платежу терміном на 5 років, земельну ділянку кадастровий номер №:09:000:0101, загальною площею 1,30 га для рекреаційного призначення під розміщення та обслуговування будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в його користуванні за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, відповідно до пункту 1.13 договору іпотеки, у разі отримання іпотекодавцем права власності на земельну ділянку, на якій знаходяться предмет іпотеки, заборона відчуження за повідомленням Іпотекодержателя буде накладена на цю ділянку відповідно до вимог чинного законодавства після внесення змін до цього договору.

У подальшому, ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», отримавши земельну ділянку з зазначеним кадастровим № :09:000:0101, замість того, щоб внести зміни та доповнення до іпотечного договору в частині збільшення предмета іпотеки за рахунок додавання земельної ділянки - здійснило поділ цієї земельної ділянки на три окремих земельні ділянки та зареєструвало право власності зі зміною адреси для кожної земельної ділянки окремо, а саме на:

земельну ділянку загальною площею 0,135 га, кадастровий №:12:045:0018, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку загальною площею 0,44 га, кадастровий №:12:045:0020, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку загальною площею 0,725 га, кадастровий №:12:045:0019, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, встановлено, що 14 листопада 2011 року інспекцією ДАБК в Миколаївській області зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву туристично-котеджного комплексу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовником якого виступив ФОП ОСОБА_4 .

У подальшому, 10 квітня 2012 року інспекцією ДАБК в Миколаївській зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої нібито ФОП ОСОБА_4 збудував два котеджи літ. Ю та літ. Ю1, загальною площею 789,71 кв.м кожний, літня розважальна торгівельна площадка загальною площею 486,6 кв.м та сторожка загальною площею 49,68 кв.м.

Також, під час досудового розслідування встановлено, що не встановленими особами виготовлено довідки від 15 листопада 2011 року, які завірені підписом керівника Березанської філії ММБТІ ОСОБА_13 , згідно відомостей яких зазначено, що замовником щодо котеджів в літ. Ю та в літ. Ю1 загальною площею 789,71 кв.м кожний, виступають як ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛІЮС» так і ФОП ОСОБА_4 , при цьому власником земельної ділянки є ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС».

У подальшому, ОСОБА_4 , з метою ухилення від виконання умов договору позики від 07 травня 2010 №1650 (з урахуванням змін та доповнень від 21 червня 2010 року та 08 травня 2010 року), незаконно оформив за собою право власності ще на ряд споруд та будівель, які входять до переліку предмету іпотеки.

Так, 21 травня 2013 року, виділивши в окрему адресу - АДРЕСА_2 (за адресою земельної ділянки) нібито побудоване ним майно, ОСОБА_4 , зареєстрував право власності на дані об`єкти.

Отже встановлено, що в Державному реєстрі один і той же самий об`єкт нерухомого майна враховується за окремими номерами та назвами.

Зокрема, за реєстровим номером 27931134 зареєстровано право власності ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» на базу відпочинку «Алые паруса», в той же час - за номером 9 зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В подальшому, 17 вересня 2014 року між ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» та ОСОБА_4 укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , за реєстровим № 676, в результаті чого ТОВ «АГЕНСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС» у порушення раніше укладеного договору іпотеки, з метою ухилення від ймовірного звернення стягнення на предмет іпотеки, передало, а ОСОБА_4 отримав у власність дві земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 : загальною площею 0,44 га з кадастровим номером :12:045:0020 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; загальною площею 0,725 га з кадастровим номером :12:045:0019 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

У подальшому, на ім`я ОСОБА_4 незаконно зареєстровано право власності на туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 3399 кв.м та дві земельні ділянки, на яких розташований цей комплекс, який фактично є предметом іпотеки за договором іпотеки від 07 травня .2010 року .

Також, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Одеського НДІСЕ від 03 квітня 2020 року №20-247/248/249 встановлено факти подвійної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер та його правонаступниками є ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які продовжують раніше узгоджений протиправний умисел.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В даному випадку, слідчий суддя вважає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказами вчинення злочину та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що в силу положень статті 98 КПК України наділяє це майно ознаками речового доказу.

Метою накладення арешту відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів, арешт на які, відповідно до частини третьої статті 170 КПК України накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що з метою збереження речового доказу у незмінному вигляді, з метою збереження речових доказів, а саме об?єктів нерухомого майна від подальших ймовірних руйнувань та реконструкцій, припинення подальшої злочинної діяльності, попередження збитків, що заподіюються ОСОБА_5 необхідно накласти арешт на вказані об`єкти нерухомого майна.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 29 листопада 2023 року слідчим визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000620 від 08 листопада 2023 року майно, про арешт якого подано це клопотання.

Прокурором доведено, що комплекс, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належить на праві власності ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належить на праві власності ОСОБА_4 , земельна ділянка з кадастровим номером :12:045:0018, яка належить на праві власності ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», земельна ділянка з кадастровим номером :12:045:0019, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , земельна ділянка з кадастровим номером :12:045:0020, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та розташовані в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , мають значення речового доказу у кримінальному проваджені №0000620 та відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та на виконання вимог частини першої статті 173 КПК України, доведено і необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, як і наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя враховує можливість використання вказаного у клопотанні нерухомого майна, як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, а тому клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

З метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000620 від 08 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України, накласти арешт на наступне нерухоме майно:

комплекс, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1741,18 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27931134;

туристично-котеджний комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 3399 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9;

земельну ділянку з кадастровим номером :12:045:0018, загальною площею 0,135 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ТОВ «АГЕНТСТВО «МЕДІУС-ПЛЮС»;

земельну ділянку з кадастровим номером :12:045:0019, загальною площею 0,725 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :12:045:0020, загальною площею 0,44 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Визначити порядок виконання ухвали шляхом заборони будь-кому вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування майном, заборони проведення на земельних ділянках будь-яких будівельних чи інших робіт, а також заборони користування та розпорядження земельними ділянками та об`єктами будівництва, що знаходяться на них.

Ухвала підлягає негайному виконанню, відповідно до частини першої статті 175 КПК України та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали не пізніше наступного дня з дня її постановлення надіслати власникам нерухомого майна.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_16