Справа № 354/1018/19
Провадження № 11-кп/4808/471/23
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000525 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді - 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 24.09.2019року, з часу фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою - залишено застосованим до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , вчинив умисні дії, які виразились в спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

23 вересня 2019 року біля 20 год 00 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті розпочав сварку із потерпілим ОСОБА_10 .

Під час вказаної словесної перепалки ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс ряд цілеспрямованих ударів руками у життєво важливу ділянку тіла - голову ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з крововиливом під м`яку мозкову оболонку та м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку.

В подальшому, від отриманих травм потерпілий ОСОБА_10 помер на місці події, а ОСОБА_8 після вчинення злочину залишив місце події в невідомому напрямку.

Згідно висновку експерта № 73 від 23.10.2019 ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під м`яку мозкову оболонку та м`які тканини голови, забійних ран голови, садна лобно-тім`яної ділянки зліва, подряпин та саден лобової ділянки, синців обох орбітальних ділянок, садна спинки носа, садна ділянки нижньої щелепи, садна верхньої губи, синця та садна ділянки правого колінного суглобу, подряпини лівої гомілки, садна поперекової ділянки, а також синця передньої поверхні грудної клітки.

Закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під м`яку мозкову оболонку та м`які тканини голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними в момент їх спричинення та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, поза увагою суду залишилось те, що у первинних та вторинних показаннях свідків різняться деякі твердження. Також висновки експертів не є беззаперечним доказом його вини. Просить при перегляді вирок суду змінити йому запобіжний захід на більш м`який, який не пов`язаний з триманням під вартою, враховуючи матеріали кримінального провадження №000052 за ч. 1 ст. 365 КК України, яке закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2023 року та закрити кримінальне провадження. Дослідити в судовому засіданні: відеозапис огляду місця події; висновки експертів №127, №128, №789, №784, а також викликати та допитати в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 .

Вважає, що вирок суду ухвалено помилково, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та, які не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зокрема захисник вказує, що ОСОБА_8 23 вересня 2019 року перебував на подвір`ї ОСОБА_12 , допомагав йому заготовляти дрова, разом з ними був і потерпілий ОСОБА_10 . Після того як вони все допомогли з дровами, ОСОБА_13 запросив їх в дім і пригостив випивкою. Вони всі разом, в тому числі з мамою ОСОБА_13 , сиділи за столом на кухні. Ніяких сварок між ними не було, однак до ОСОБА_13 телефонували його знайомі і він їм по телефону повідомив, що вони всі тут, і щоб приходили. ОСОБА_8 після того як поїв, встав і поїхав конем додому, по дорозі близько 18.15 год. він зустрів знайомого в смт. Ворохта, купив сигарети і поїхав далі. На наступний день приїхали працівники поліції і затримали його близько 12.00 год., а у відділі його заставили написати заяву про визнання.

Стверджує, що в ОСОБА_8 є алібі на момент скоєння кримінального правопорушення, яке не спростовано в суді. Так, свідок ОСОБА_11 повідомив суду про те, що 23.09.2019 року о 18.00 год. чекав на автобус, який виїхав з ОСОБА_14 , і зустрів в центрі ОСОБА_15 , який їхав конем. На запитання свідка куди той їде, ОСОБА_8 відповів, що йде купити сигарет і поїхав на ОСОБА_16 , а свідок залишився на зупинці, після чого бачив як обвинувачений повертався з сигаретами в руках. Однак, суд не взяв до уваги зазначені показання свідка. Також, суд належним чином не оцінив відповідь ТзОВ «Коруна Карпат» від 14.10.2021 року на адвокатський запит на підтвердження показань свідка ОСОБА_11 , згідно якої службовий автобус, який розвозить працівників згідно маршруту Коруна-смт. Ворохта-Коруна, відправлявся впродовж 2019 року з готелю «Коруна» о 18.00-18.05 год. Тобто це підтверджує показання свідка про, що він дійсно міг бачити ОСОБА_17 в смт. Ворохта о 18.15. год., а відтак це виключає присутність останнього в цій годині на місці злочину.

Захисник звертає увагу на те, що згідно з інформацією мобільних операторів, потерпіла ОСОБА_18 і свідок ОСОБА_19 надавали суду неправдиві показання, приховуючи відомості щодо спілкування з потерпілим протягом доби 23.09.2019 року. Однак, суд став на сторону обвинувачення і вказав у вироку, що не знаходить обставин, за яких потерпіла та свідок могли оговорити обвинуваченого.

Вважає, що висновки експертів в даному провадженні не підтверджують встановлені судом обставини вчинення злочину.

Щодо відеозапису огляду місця події, то сторона зазначає наступне: 1) суд не дав оцінку тому, що тіло потерпілого було кимось винесене з будинку та він був без взуття; 2) місце події прибране і чоботи, які належать господарю ОСОБА_12 були зі слідами крові. Також з відеозапису видно, що кут табурета був в крові, а відповідно до обвинувального акту ОСОБА_17 наносив удари кулаком. При цьому, по фотографіях видно, що потерпілому наносили удари не лише рукою, а й іншими предметами.

Сторона захисту вважає, що суд у вироку вибірково зазначив показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , потерпілої ОСОБА_18 , та двічі допитував свідків, через розбіжності в їхніх показання. Свідок ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_21 приховували від суду спілкування між собою по телефону 23.09.2019 року. Так, згідно роздруківки телефонних з`єднань ОСОБА_12 о 15.45 год. розмовляв з матір`ю вбитого і після цієї розмови, вона 20 разів телефонувала йому, однак трубки він вже не брав. Водночас, ОСОБА_12 розмовляв того дня з ОСОБА_22 , яка підтвердила, що мала розмову, в які ОСОБА_13 повідомив, що в нього працює ОСОБА_17 . Також ОСОБА_13 не зміг пояснити суду хто поприбирав все зі столу і повитирав відбитки пальців в його будинку, та чому чоботи, які йому належать, містять сліди крові. Не відповідають дійсності і показання свідка про те, що він одразу як побачив тіло, подзвонив ОСОБА_22 , а коли вона прийшла, викликали поліцію. Захисник звертає увагу на те, що телефон вбитого був включеним ще 24.09.2019 року, а потім десь пропав.

Захисник зазначає, що ОСОБА_17 було затримано 24.09.2019 близько 12.00 год., а не о 16.50 год. (як про це вказує суд) і доставлено у ВП, де до нього застосовували незаконні методи допиту, погрожували йому. Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що поліція забрала ОСОБА_17 з дому в обід і він особисто це бачив, а також підтвердив те, що ОСОБА_17 був одягнений в ті самі штани і кофту. Свідок ОСОБА_23 також підтвердила, що її сина затримали близько обіду, він був у тій самій одежі, в якій 23.09.2019 року йшов працювати до ОСОБА_12 .

Вказує, що ініціювання прокурором внесення відомостей до ЄРДР щодо тиску на обвинуваченого під час досудового розслідування, фактично зводилось до намагання використати у доказуванні винуватості власні показання обвинуваченого, які начебто написані ним при працівниках поліції, під час досудового розслідування.

Таким чином, суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 94 КПК України, на власний розсуд, не пославшись на достовірні докази, визнав доведеною вину обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші питання.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У ч.1 ст.91 КПК України наведено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не дотримався.

Так, зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_8 в суді першої інстанції вбачається, що він не визнавав свою вину і заперечував свою причетність до вчиненого злочину. Стверджував, що будь яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 не наносив і не бачив щоб хтось його бив.

Проте, суд першої інстанції формально поставився до вищевказаних показань обвинуваченого ОСОБА_8 , не перевірив їх на відповідність фактичним обставинам та безпідставно зазначив, що вищевказані пояснення та доводи обвинуваченого розглядає лише як версію захисту, спрямовану на уникнення від кримінальної відповідальності та покарання за вчинення тяжкого злочину, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, вищевказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_24 .

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що після завершення роботи він разом з ОСОБА_10 за запрошенням ОСОБА_12 , вечеряли на кухні до 17.00 год. та вживали горілку. Біля половини шостої він запряг коня і поїхав додому, залишивши ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та його матір в домі. Після того, як він поїхав, біля 19 год. у центрі Ворохта по вул.. Шевченка 26, куди він заїхав за сигаретами, зустрів ОСОБА_25 , з яким він розмовляв недовго та потім поїхав додому.

Вказані пояснення узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_24 , який пояснив суду, що 23.09.2019 він дійсно знаходився в смт. Ворохта по вул. Шевченка 26, йшов зустрічати автобус, який забирає робочих з готелю «Коруна» та зустрів обвинуваченого ОСОБА_8 , який приїхав конем. Вони привіталися, розмовляли декілька хвилин, обвинувачений йшов купляти сигарети.

Суд першої інстанції вказав, що вищевказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_24 є непослідовними та такими, що повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що по даному провадженню відсутні прямі докази, які вказують на те, що саме ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство потерпілого.

Так, обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, суд першої інстанції послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , протокол огляду місця події від 24.09.2019 з фототаблицею до нього, протокол огляду трупа від 24.09.2019, висновки судово-медичних експертиз.

Так, свідок ОСОБА_12 показав, що дійсно після роботи вечеряв разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Вказував, що його мама також була разом з ними, однак швидко пішла та перебувала в іншій кімнаті, а він біля 20.00 год. пішов спати до ранку. При цьому, зі змісту пояснень вказаного свідка вбачається, що він залишив потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 разом і йому не відомо яким чином відбувалися подальші події.

Свідок ОСОБА_20 надала пояснення, які стосуються огляду місця події та обставин, які стали їй відомі від свідка ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які проводили досудове розслідування по даному кримінальному провадженню, надали показання з приводу тих обставин, які стали їм відомі під час проведення досудового розслідування.

Протокол огляду місця події від 24.09.2019 та фототаблиця до нього, протокол огляду трупа від 24.09.2019 та висновки судово-медичних експертиз дозволяють встановити, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок насильницьких дій і не містять даних, які вказують на те, що особою, яка вчинила вбивство потерпілого є саме ОСОБА_8 .

Зокрема, відповідно до висновку експерта № 127 від 28.10.2019 встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту обох рук ОСОБА_10 знайдено кров людини та без`ядерні епітеліальні клітини, походження яких за рахунок епітеліальної тканини його самого вважається найбільш імовірним. Статева належність крові не встановлена у зв`язку з відсутністю форменних елементів крові. При визначенні групової належності крові виявлено антигени А і Н, ізосерологічної системи АВО. Таким чином виявлена кров могла походити від особи (осіб), якій властиві антигени А і Н системи АВО, що не виключає походження крові від самого потерпілого ОСОБА_10 .

Домішок крові підозрюваного ОСОБА_8 в піднігтьовому вмісті рук потерпілого ОСОБА_10 також виключити не можна, при наявності зовнішньої кровотечі в підозрюваного ОСОБА_8 на момент скоєння злочину (т.2, а.с.57)

Таким чином, вищевказана судово-медична експертиза не містить висновків, які прямо вказують на обвинуваченого ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила вбивство потерпілого ОСОБА_10 , хоча і не виключає його причетності до вказаного злочину.

Таким чином, висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення було зроблено судом на підставі сукупності непрямих доказів, які містять дані про факти, що передували вчиненню злочину, утворились під час його вчинення або настали в подальшому.

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був ретельно проаналізувати сукупність досліджених ним доказів, дати їм відповідну правову оцінку та вказати, які саме обставини вони підтверджують, яким чином співвідносяться між собою та дозволяють прийти до переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів вважає, що в мотивувальній частині рішення суду відсутнє належне обґрунтування висновків суду, яке дозволяє переконатись в тому, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить вину обвинуваченого у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що зі змісту мотивувальної частини вироку суду вбачається, що висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину значною мірою ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_27 , який проводив досудове розслідування по даному кримінальному провадженню та стверджував, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_8 повністю визнавав свою причетність до вчиненого правопорушення та вказував, що дійсно заподіяв тілесні ушкодження потерпілому.

Зокрема, суд першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_27 , який є заступником начальника СВ Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківськівській області та який показав суду, що 24.09.2019 він разом з іншими працівниками Яремчанського відділення поліції приїхавши по місцю проживання ОСОБА_8 виявили, що останній перебував вдома та на їх запитання визнав про наявність у нього конфлікту з ОСОБА_10 , під час якого він наніс останньому тілесні ушкодження. З метою отримання показань вони повідомили ОСОБА_8 , що потерпілий живий, після чого він визнав факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та погодився поїхати в лікарню до потерпілого, щоб відшкодувати завдані збитки.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Крім того, відповідно до ч.7 ст.97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_27 щодо пояснень, які обвинувачений ОСОБА_8 надав йому на стадії досудового розслідування позбавляло суд першої інстанції посилатись на вищевказані показання, як на доказ вини обвинуваченого за умови, що обвинувачений повністю заперечує свою причетність до вчиненого правопорушення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що зі змісту доводів сторони захисту вбачається, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не було безстороннім, оскільки органом досудового розслідування не здійснювались необхідні заходи щодо перевірки причетності до вчинення вказаного злочину інших осіб.

Зокрема, сторона захисту вказує на те, що сукупність наявних у справі доказів дозволяла органу досудового розслідування перевірити належним чином версію щодо причетності до вчиненого злочину свідка ОСОБА_12 , який був власником будинку, у якому було вчинено вбивство потерпілого ОСОБА_10 , труп якого він виявив на подвір`ї тільки на наступний день.

Колегія суддів наголошує на тому, що розгляд кримінального провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону здійснюється в межах висунутого обвинувачення конкретній особі, а тому суд позбавлений можливості проаналізувати вищевказані доводи сторони захисту.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказані доводи фактично вказують на версію розвитку подій, яка запропонована стороною захисту та підтверджує невинуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, що покладає на сторону обвинувачення обов`язок надати належні та необхідні докази щодо її спростування.

Відповідно до ч. 1ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Під час нового судового розгляду суду належить дослідити докази у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами КПК України, надати їм належну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції, оскільки повне скасування судового рішення та необхідність проведення нового судового розгляду іншим неупередженим складом суду свідчить саме про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Зокрема, безпосередній розгляд кримінального провадження апеляційним судом, як судом першої інстанції, фактично позбавляє учасників судового процесу реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, яке передбачено ст.129 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції має містити рішення щодо запобіжного заходу у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що на час апеляційного перегляду ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, запобіжний захід слід необхідно продовжити на 60 днів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час нового судового розгляду кримінального провадження. При цьому, враховуючи тривалий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції та явні ознаки порушення вимог щодо розумного розгляду справи, колегія суддів вважає необхідним застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, суспільний інтерес, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у межах, визначених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, вказаних у ст.194 КПК України та визначає розмір застави у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 20 січня 2024 року.

Визначити ОСОБА_8 заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського апеляційного суду за реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42262052, банк отримувача Державна казначейська служба України, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0083264.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Обвинувачений ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної судом в ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти, та повідомити про це усно і письмово прокурора та суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5