УХВАЛА

підготовчого судового засідання

18.10.2023 року Франківський районного суду м. Львова в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, матеріали обвинувального акту, долученого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441 від 08.02.2019, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Сторона обвинувачення прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4

Сторона захисту адвокат ОСОБА_5

Учасники судового провадження:

Потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

До Франківського районного суду м. Львова 21 жовтня 2019 року від прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 поступили матеріали кримінального провадження № 0000441 від 08.02.2019, щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ухвали суду від 12 листопада 2019 року обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення у відповідність вимогам, передбаченим п.13 ст.3, п.п.1, 3, 5 ч. 2 та ч . 4 ст.. 291 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурором ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу яка за результатами апеляційного розгляду залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін. Підстави таких рішень викладені в ухвалах суду першої інстанції від 12 листопада 2019 року та апеляційного суду від 27 січня 2020 року.

11 березня 2020 року прокурором Львівської місцевої прокуратури № 3 (Франківська окружна прокуратура м. Львова Львівської області) ОСОБА_4 обвинувальний акт, який складено та затверджено ним, прокурором ОСОБА_4 , повторно скеровано до Франківського районного суду м. Львова та відповідно до Протоколу і Звіту автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2023 року передано судді ОСОБА_8 ..

Ухвалою судді від 16 березня 2020 року призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово переносилося з підстав зазначених у довідках секретаря судових засідань, у тому числі й за клопотаннями прокурора.

Згідно Рішення зборів суддів Франківського районного суду м. Львова № 1 від 16 січня 2023 року та розпорядження керівника апарату суду від 26.01. 2023 року, відбувся повторний розподіл судової справи, через увільненням суддю ОСОБА_8 від виконання обов`язків з 09.03.2022 року в зв`язку з проходження служби у військовому резерві ЗСУ ( наказ № 44 /к від 04.03.2022 року).

Відповідно до Протоколу та Звіту повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01. 2023 року, справу передано судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 02 лютого 2023 року призначено підготовче судове засідання на 22 лютого 2023 року. Призначення відбулося з урахуванням завантаженості головуючого, у тому числі й як слідчого судді, та з урахуванням раніше призначених судових проваджень.

Судові засідання неодноразово переносилися із за неприбуття в судове засідання потерпілих, обвинуваченого та відсутністю даних про місце їх перебування.

В черговому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких прокурор - публічний обвинувач у кримінальному провадженні вважає потерпілими, проходять військову службу в ЗСУ та просять розглядати справу у їх відсутності.

Прокурор в судовому засіданні висловлюючи свої висновки про підсудність обвинувального акта Франківському районному суду м. Львова та його відповідності вимогам процесуального закону, тобто щодо питань, передбачених статтями 314 315 КПК України, вважав, що обвинувальний акт може бути призначеним до судового розгляду.

Натомість сторона захисту адвокат ОСОБА_5 подав письмове клопотання в якому просить суд повернути обвинувальний акт прокурору мотивуючи, тим, що такий не відповідає вимогам процесуального закону і зокрема п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Крім цього адвокат вважає, що після повернення обвинувального акта стосовно його підзахисного, знову розпочалася стадія досудового розслідування, а тому вчинення процесуальних дій, мають відбуватися у строки визначені ст.. 219 КПК України.

Обвинувачений погодився з позицією свого захисника та підтримав клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

Уважають, що новий обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000441 від 08.02.2019, щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, складений поза межами досудового розслідування, крім цього, новий обвинувальний акт викладено некоректно, без ґрунтовного зазначення усіх обов`язкових елементів складу злочину, що робить обвинувачення некоректним, та порушує право на захист.

У той же час прокурор - публічний обвинувач в судовому засіданні з доводами сторони захисту не погодився, подав письмові заперечення в яких просить суд, призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні № 0000441 від 08.02.2019.

Далі у своїх запереченнях, прокурор, щодо переліку потерпілих у даному кримінальному провадженні, вважає зазначити, що 08.02.2018р., прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000235 від 21 січня 2018 року, згідно якого обвинувачується ОСОБА_9 у вчиненні відкритого викрадення майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Потерпілими у даному обвинувальному акті зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . На даний час цей обвинувальний акт перебуває на стадії судового розгляду під головуванням судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_10 .

Заявником у даному кримінальному провадженні був ОСОБА_6 , що з 20.01.2018 року звернувся до Франківського ВП ГУ НП у Львівській області. Прокурор вважає, що враховуючи зазначене, а також норми ч. 2 ст. 55 КПК України, у ОСОБА_6 виникли права і обов`язки потерпілого з моменту подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, тобто з 20.01.2018 року.

В подальшому, 31.01.2018 до слідчого звернувся ОСОБА_7 із заявою, згідно якої просив залучити і його до кримінального провадження як потерпілого, оскільки даним кримінальним правопорушенням йому завдано матеріальної шкоди як власнику викраденого майна. Цього ж дня таке клопотання було задоволено постановою слідчого. Відтак, в силу норм ч. 2 та 3 ст. 55 КПК України, ОСОБА_7 набув права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні з 31.01.2018 року.

Водночас, зазначає далі прокурор, щодо другого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_3 , постановою прокурора від 08.02.2018 року матеріали виділено в окреме кримінальне провадження № 0000441 від 08.02.2019.

26 лютого 2018 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. В подальшому, - 15 березня 2018 року, у зв`язку із переховуванням підозрюваного від органу досудового розслідування ОСОБА_3 був оголошений в розшук, а досудове розслідування - зупинено. 12.10 2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено, а 18. 10.2019 складено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, який скеровано на адресу Франківського районного суду м. Львова.

В даному випадку прокурор покликається на обвинувальний акт, який був повернутий йому відповідно до ухвали суду від 12 листопада 2019 року.

Продовжуючи свою незгоду з стороною захисту, прокурор зазначає, що 19. 02. 2020 даний обвинувальний акт надійшов до Львівської місцевої прокуратури № 3. 24.02.2020 прокурором викладено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України у новій редакції (з усуненням недоліків, вказаних судом), 27 лютого 2020 копію цього обвинувального акту отримав адвокат ОСОБА_5 , а 28.02.2020 обвинувальний акт вручено підозрюваному ОСОБА_3 .. Після цього обвинувальний акт скерований на адресу Франківського районного суду м. Львова.

Просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_6 набув статусу потерпілого у кримінальному провадженні не з моменту внесення його анкетних даних у текст обвинувального акта щодо ОСОБА_3 , а з моменту подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, тобто з 20.01.2018. Усі процесуальні дії було проведено до 24.02.2020. Після надання доступу стороні до матеріалів досудового розслідування,- 18.10.2019, жодні слідчі дії на проводилися, постанови не виносилися.

Щодо застережень сторони захисту в частині некоректності сформованого обвинувачення, прокурор - публічний обвинувач у кримінальному провадженні, вважає, що за нормами п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України та позиції ВСУ викладеної у п. 10 Постанови «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8, на яку покликається адвокат в своєму клопотанні, вбачається, що в обвинувальному акті в частині викладу фактичних обставин справи зазначається, лише ті обставини, які прокурор вважає встановленими (чи наскільки вони відомі). Відтак, прокурор стверджує, що враховуючи наведене, необхідно зазначити, що в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України зазначено усі фактичні обставини вчинення вказаних кримінальних правопорушень, які встановлені досудовим розслідуванням та відомі прокурору.

Крім того, зазначає далі прокурор у своїх запереченнях, в ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 12.11.2019 та ухвалі Львівського апеляційного суду від 27.01.2020 про повернення обвинувального акту прокурору, зазначається , лише невідповідність переліку потерпілих викладу фактичних обставин у даному обвинувальному акті. Нова ж редакція обвинувального акту щодо ОСОБА_3 дослівно тотожна , в тому числі викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, попередньому обвинувальному акту, окрім як переліком потерпілих.

Щодо складання обвинувального акту прокурором а не слідчим, то вважає, що таке право прокурора передбачено ч. 1 ст. 291 та п.13 ч. 2 ст. 36 КПК України.

В завершення заперечень, прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши висновки прокурора щодо питань, передбачених статтями 314 315 КПК України, клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам процесуального законодавства, і, зокрема п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України, заперечення прокурора на вказане клопотання, суд в чергове приходить до висновку, що обвинувальний акт й надалі не може бути предметом судового розгляду з наступних підстав.

Згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні за № 0000441 від 08.02.2019, досудовим розслідуванням встановлено, що 20.01.2018, близько 21:30 год. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою власного безпідставного збагачення за рахунок злочинної діяльності перебуваючи по вул. Тролейбусна, 14 у м. Львові із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , відкрито заволоділи мобільним телефон марки «Xiaomi Redmi Note 4», який належить ОСОБА_7 , спричинивши останньому матеріальну шкоду у розмірі 6 906 гривень.

Даний обвинувальний акт, так би мовити у старій редакції було скеровано до суду 21 жовтня 2019 року та ухвалою суду від 12 листопада 2019 року обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам, передбаченим п.13 ст.3, п.п.1, 3, 5 ч. 2 та ч . 4 ст.. 291 КПК України.

Отже, встановлено, що обвинувальний акт повертався прокурору для його приведення у відповідність вимогам процесуального закону, а саме передбачених:

- п.13 ст.3 - обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому законом. Тобто таке твердження повинно відповідати не тільки змісту вимог ст.. 291 КПК України, але й іншим нормам, зокрема ст.. 91 та 92 КПК України. Вказані обставини в обвинувальному акті й надалі відображені не коректно;

- п.1 ч. 2 ст. 291 КПК України, які в обвинувальному акті від 24 лютого 2020 року прокурором усунуті;

- п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, щодо даних на потерпілого ОСОБА_7 , прокурор хоч і вважає, що виконав вимоги суду в цій частині, тобто привів обвинувальний акт у відповідність до вимог процесуального законодавства, проте таке твердження прокурора й надалі суперечить встановленим під час підготовчого судового засідання обставинам. Так, повертаючи обвинувальний акт прокурору згідно ухвали суду від 12.11.2019 року, підстави такого рішення були більш ширші, ніж їх бачить прокурор. Зокрема було встановлено: «… що потерпілий ОСОБА_7 , - якого прокурор та слідчий зазначили в обвинувальному акті, таким себе не вважав, та заявив відвід прокурору ОСОБА_4 мотивуючи це тим, що говорив йому про вказані непорозуміння, проте той не реагував на його зауваження. Пояснив суду , що за вказаним фактом існує інше кримінальне провадження де потерпілим є його син. У підтвердження цьому надав оригінал довідки за підписом слідчого СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 , з якої вбачається, що ОСОБА_6 є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000235 від 21 січня 2018 року. Просить повернути обвинувальний акт прокурору. Такими діями прокурора обурений…».

Разом з тим, прокурор склав новий обвинувальний акт від 24 лютого 2020 року, банально зазначивши ті ж самі прізвища потерпілих, без будь яких аналізів та оцінки вказаних обставин;

- п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, - зважаючи на невідповідність обвинувального акта вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, є очевидним, що обвинувачення некоректне, без конкретизації, оскільки існують протиріччя, щодо фактичних обставин, які прокурор вважав встановленими, покликаючись при цьому на ч. 1 ст. 291 та п.13 ч. 2 ст. 36 КПК України.

Те, що прокурором не усунуто вказаних недоліків, які були зазначені в ухвалі суду першої інстанції та ухвалі апеляційного суду при попередньому поверненні обвинувального акта, прокурор підтверджує сам, за виключенням внесення даних на потерпілого, у своїх запереченнях: «… Нова ж редакція обвинувального акта щодо ОСОБА_3 дослівно тотожна, в тому числі викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, попередньому обвинувальному акту, крім як переліком потерпілих…».

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Як вбачається з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, на котру покликаються як сторона захисту так і сторона обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому. Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

У той же час, уже на стадії підготовчого судового засідання, розглядуваний обвинувальний акт викликав стільки питань, та зауважень, у тому числі й в суду, що змусив сторін подавати додаткові пояснення на предмет його відповідності вимогам закону.

Вказані невідповідності належать до тієї категорії які не можуть бути усунуті судом ні під час підготовчого судового засідання, ні під час судового розгляду обвинувального акта.

Одним із завдань кримінального провадження, визначених у ст. 3 КПК України, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Проте, встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини свідчить про неможливість призначення судового розгляду та вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності особи.

У частині 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема, має такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справі Абрамян проти Росії від 9 жовтня 2008 року, а саме у п. 34, зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

За таких обставин положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

У рішенні у справі Маттоціа проти Італії від 25 липня 2000 року ЄСПЛ на голосив на тому, що: обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну

кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

На думку суду обвинувачення викладене в обвинувальному акті, який був повернутий прокурору, та скерований до суду повторно в новій редакції, а саме частині фактичних обставин та кваліфікації дій, є незрозумілим не тільки обвинуваченому, але й суду. Так, за наявності двох обвинувачених у кримінальному провадженні, де дії кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України, як це вважає орган досудового розслідування та прокурор, є незрозумілим яке насильство застосовано до ОСОБА_7 , який не був на місці події. За логікою прокурора - публічного обвинувача, щодо заподіяння шкоди ОСОБА_7 як потерпілому від кримінального правопорушення, то до останнього воно є таємним, а відтак його слід кваліфікувати за ст.. 185 КК України. Саме тому ст.. 186 КК України не передбачає шкоди від кримінально караних дій.

Підсумовуючи викладене, необхідно наголосити, що за даних обставин суд вбачає суттєві недоліки у викладі фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та формулюваннях обвинувачення, які можуть потягти за собою порушення прав особи на захист.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею. Натомість прокурор пропонує розгляд обвинувального акта стосовно особи, - ОСОБА_12 , обвинувальний акт відносно якого разом з іншими, одночасно, перебуває на розгляді, цього ж суду (суддя ОСОБА_10 ).

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, зважаючи на те, що правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Суд нагадує, що у цій справі виправлення недоліків обвинувального акту, які були зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 12.11.2019 року та в ухвалі апеляційного суду від 27.01.2020 року тривало близько місяця, що навряд чи узгоджується з обов`язком вчиняти процесуальні дії в розумний строк, як того вимагає частина 1 статті 28 КПК та строк встановлений в ухвалі судом. Сторона обвинувачення мала представити, але не представила переконливі докази обставин, які перешкодили їй виправити ці недоліки раніше.

Крім цього, як і в попередньому підготовчому судовому засіданні так і в черговому, прокурором не надано підтвердження своїх процесуальних повноважень у кримінальному провадженні № 0000235 від 21 січня 2018 року.

Тобто вказані обставини не усунуті прокурором і під час чергового підготовчого судового засідання, оскільки ним не надано суду процесуальних документів на підтвердження повноважень прокурора та слідчого у кримінальному провадженні № 0000441 від 08.02.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314 -316 , 369, 371-372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Матеріали обвинувального акта з додатками у кримінальному провадженні за № 0000441 від 08. 02. 2019 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, повернути прокурору Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 для приведення їх у відповідність вимогам процесуального законодавства, передбачених п. 13 ст.3, п. 5 ч. 2 та ч . 4 ст.. 291 КПК України.

Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено в судовому засіданні, в приміщенні Франківського районного суду м. Львова об 12 год. 54 хв. 24.10.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня складання та оголошення повного її тексту, через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_13