Справа № 526/1865/23
Номер провадження 1-кп/530/159/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2023 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Зіньків Полтавської області в режимі відеоконференції обвинувальний акт та додані до нього документи, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 22.04.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мглин, Брянської області, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , росіянки, особи без громадянства, з середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.190 КК України, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», п. 33 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751, право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька) дитини. Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має.

ОСОБА_4 з 2019 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з неповнолітнім сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в свідоцтві про народження, виданим виконкомом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області 01.11.2019 року за № 13), батьком вказаний зі слів матері ОСОБА_6 ).

З 2019 року ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та біологічним батьком свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з яким вела спільне господарство, разом проживала і виховувала дитину.

19.09.2021 року ОСОБА_4 звернулася до управління соціального захисту населення Середино-Будської РДА Сумської області, розташованого за адресою: вул. Троїцька, буд.2, м. Середина-Буда, Шосткинського району, Сумської області із письмовою заявою встановленого зразку про призначення їй соціальної допомоги від держави як одинокій матері на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , в якій нею було умисно повідомлено недостовірну інформацію про те, що з особою, від якої має дитину, не проживає.

На підставі наданих ОСОБА_4 документів управлінням соціального захисту населення Середино-Будської РДА Сумської області винесено рішення від 08.02.2021 року щодо виплати вказаної допомоги ОСОБА_4 з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року в розмірі по 1655 грн. 82 коп. щомісячно, котрі їй перераховувались на особистий рахунок в АТ КБ Приватбанк.

При цьому, ОСОБА_4 усвідомлювала, що фактичне проживання разом з біологічним батьком свого сина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з яким вона вела спільне господарство і виховувала дитину, не надає їй право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям.

Таким чином ОСОБА_4 в період з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року, незаконно, шляхом обману (шахрайства), заволоділа бюджетними коштами Управління соціального захисту населення Середино-Будської РДА Сумської області на загальну суму 9934 гривні 92 копійки.

Крім цього, 05.07.2021 року ОСОБА_4 повторно звернулася до Середино - Будського відділу з питань призначення державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Шосткинської РДА Сумської області, розташованого за адресою: вул. Троїцька, буд.2, м. Середина-Буда, Шосткинського району, Сумської області із письмовою заявою встановленого зразку про призначення їй соціальної допомоги від держави як одинокій матері на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , в якій нею було повторно, умисно повідомлено недостовірну інформацію про те, що з особою, від якої має дитину, не проживає.

На підставі наданих ОСОБА_4 документів Середино-Будським відділом з питань призначення державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Шоскинської РДА Сумської області винесено рішення від 05.07.2021 року щодо виплати вказаної допомоги ОСОБА_4 з 01.07.2021 по 30.11.2021 в розмірі 1 330 грн. 24 коп. щомісячно, з 01.12.2021 по 31.12.2021 в розмірі 1 525 грн. 24 коп., котрі їй перераховувались на особистий рахунок в АТ КБ «Приватбанк».

При цьому ОСОБА_4 усвідомлювала, що фактичне проживання разом з біологічним батьком свого сина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з яким вона вела спільне господарство і виховувала дитину, не надає їй право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям.

Таким чином, ОСОБА_4 за період з 01.07.2021 року по 31.12.2021 року, повторно незаконно, шляхом обману (шахрайства), заволоділа бюджетними коштами Управління соціального захисту населення Шосткинської РДА Сумської області на загальну суму 8176 гривень 44 копійки.

Крім цього, 10.01.2022 року, ОСОБА_4 , повторно звернулася до Середино -Будського відділу з питань призначення державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Шосткинської РДА Сумської області, розташованого за адресою: вул. Троїцька, буд.2, м. Середина-Буда, Шосткинського району, Сумської області із письмовою заявою встановленого зразку про призначення їй соціальної допомоги від держави як одинокій матері на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , в якій нею було повторно, умисно повідомлено недостовірну інформацію про те, що з особою, від якої має дитину, не проживає.

На підставі наданих ОСОБА_4 документів Середино-Будським відділом з питань призначення державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Шоскинської РДА Сумської області винесено рішення від 12.01.2022 року щодо виплати вказаної допомоги ОСОБА_4 з 01.01.2022 по 30.06.2022 в розмірі 1 143 грн. 10 коп. щомісячно, котрі їй перераховувались на особистий рахунок в АТ КБ «Приватбанк».

При цьому, ОСОБА_4 , усвідомлювала, що фактичне проживання разом з біологічним батьком свого сина ОСОБА_5 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з яким вона вела спільне господарство і виховувала дитину, не надає їй право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям.

Таким чином, ОСОБА_4 за період з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року, повторно, незаконно, шляхом обману (шахрайства), заволоділа бюджетними коштами Управління соціального захисту населення Шосткинської РДА Сумської області на загальну суму 6858 гривень 60 копійки.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в заволодінні чужим майном шляхом обману( шахрайство) ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок передбачений ч.1 ст.190 КК України та своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчиненому повторно ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження, суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 свою вину визнала повністю. Будучи допитаною в судовому засіданні, дала покази аналогічні описовій частині вироку.

Представник потерпілого управління соціального захисту населення Шосткинської РДА Сумської області за довіреністю ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, написала заяву про розгляд справи без її присутності, претензій до обвинуваченої не має.

Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачена вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонувала визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення частини третьої статті 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_4 , а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .. Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України, оцінивши докази, надані сторонами, вичерпав можливість отримання доказів.

Судом при розгляді справи був забезпечений принцип рівності сторін.

При цьому, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.п.20, 21, 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для її виправлення і недопущення вподальшому скоєння нею кримінальних правопорушень, суд враховує, що вона свою вину визнає повністю і вважає цю обставину, такою що пом`якшує покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не виявлено.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків та кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, обставин вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставин справи та наслідків, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, її ставлення до скоєного, а також особу ОСОБА_4 , яка не працює, неодружена, має на утриманні неповнолітню дитину, суд вважає, що виправлення підсудної та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати їй покарання, передбачене чинним законодавством.

Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Також суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, оскільки відсутні кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому необхідно для його виправлення і припинення нових кримінальних правопорушень, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного». Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у виді позбавлення волі пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Згідно медичних довідок обвинувачена ОСОБА_4 - практично здорова.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі: заява про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг № 230 від 19.01.2021 року та додатки до неї в кількості 8 арк; заява про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг № 2422 від 05.07.2021 року та додатки до неї в кількості 3 арк; заява про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг № 27 від 10.01.2022 року та додатки до неї в кількості 8 арк, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000105, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.190 КК України та кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

- за ч.1 ст. 190 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази по справі: заява про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг № 230 від 19.01.2021 року та додатки до неї в кількості 8 арк; заява про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг № 2422 від 05.07.2021 року та додатки до неї в кількості 3 арк; заява про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг № 27 від 10.01.2022 року та додатки до неї в кількості 8 арк, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000105, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_1