Справа № 346/3683/23
Провадження № 1-кс/346/870/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

представника заявника адвоката ОСОБА_3

старшого дізнавача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 29.09.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,-

в с т а н о в и в:

06.11.2023 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій зазначає, що 24.03.2023 року ОСОБА_5 звернулася із письмовою заявою до Коломийського РВП в порядку ст.214 КПК України про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за вчинення самоуправства, самовільних захоплення земельної ділянки та будівництва, невиконання рішення суду, тобто кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ст. ст.356, 382 КК України, однак, відповідні відомості до ЄРДР не були внесені.

20.04.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 05.04.2023 року внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 29.09.2023 року, яка отримана представником особисто 02.10.2023 року, закрито вищевказане кримінальне провадження. Однак, жодного повідомлення про досудове розслідування чи його закриття ні заявник, ні її представник не отримували. Скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки всупереч численним клопотанням про вчинення слідчих дій, дізнавач обмежилася лише допитом потерпілої та особи, на яку вона вказала, як таку, що вчиняє самоуправство, свідка ОСОБА_7 як теперішнього головного спеціаліста відділу земельних відносин Печеніжинської селищної ради, колишнього юриста цієї селищної ради ОСОБА_8 та проведення огляду місця події спірної земельної ділянки.

Постанова не містить належного мотивування, зокрема, дізнавачем не вчинено жодних дій, спрямованих на перевірку зазначених в заяві про злочин, а також показаннях ОСОБА_5 обставин, яка під час проведення досудового розслідування зазначала, що впродовж тривалого часу ОСОБА_6 перешкоджає їй користуватись майном, яке належить їй на підставі рішення суду, зокрема, в якому їй належить 7/8 часток, а йому 1/8 частка; проігноровано клопотання потерпілої та її представника про проведення слідчих дій, зокрема, призначення земельно-інженерної експертизи на предмет тотожності земельних ділянок; не з`ясовано в повному обсязі зазначені заявником обставин вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 356, 197-1, 382 КК України, не вжито необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення проведення повного та всебічного досудового розслідування, а також не ознайомлено потерпілу з матеріалами кримінального провадження. Крім того, дізнавачем не надано жодної оцінки діям відповідальних працівників Печеніжинської селищної ради щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 , хоча рішення селищної ради про виділення ОСОБА_9 земельної ділянки не скасовано та ОСОБА_5 неодноразово зверталася з письмовими заявами. Не зрозуміло також на підставі яких документів чи даних закрито кримінального провадження з посиланням на п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Тому представник заявника просить скасувати зазначену постанову, зобов`язати вказаного дізнавача розглянути подані усні і письмові клопотання про вчинення процесуальних дій та перевірити обставини справи, викладені потерпілою під час допиту та в заяві про вчинення кримінального правопорушення, а також зобов`язати дізнавача дати належну оцінку діям ОСОБА_6 , які потерпілою кваліфіковані за ст. 382 КК України.

Заявник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася. Її представник, адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні подану скаргу підтримав із вищевказаних підстав, а також вказав, що копію оскаржуваної постанови він отримав особисто у дізнавача саме 02.11.2023 року, а не «02.10.2023 року» як вказано у змісті скарги, про відсутність відмітки щодо якої в матеріалах кримінального провадження йому не відомо. Крім того, він зазначив, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду перебуває справа про реальний поділ між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 нерухомого майна, яке їм належить відповідно по 7/8 та 1/8 частки, зокрема, житлового будинку, а також земельної ділянки, з приводу чого ОСОБА_5 було заявлено усне клопотання про необхідність проведення експертизи для з`ясування питання чи не накладається земельна ділянка, що приватизована ОСОБА_6 (без зазначення її нумерації), на спірну земельну ділянку, однак, таке клопотання дізнавачем проігноровано, хоча надавалися обіцянки про його задоволення, у зв`язку з чим представник вважає, що дізнавачем не забезпечено проведення повного та всебічного досудового розслідування. До дізнавача представник та заявник зверталися з усними клопотаннями про проведення слідчих дії.

Старший дізнавач сектору дізнання в судовому засіданні зазначила, що копію оскаржуваної постанови нею направлено заявнику поштовим зв`язком, що можливо перевірити через діловода відділу, а її копію вручено особисто представнику ОСОБА_3 02.11.2023 року, про що свідчить відповідна відмітка на її копії, яку нею ще не долучено до матеріалів кримінального провадження, оскільки вони перебували на вивченні в Коломийській окружні прокуратурі. В процесі досудового розслідування зібрано всі докази, що підтверджують, що земельна ділянка належним чином отримана в користування ОСОБА_6 та приватизована ним, що також підтверджується допитом свідків. Жодного самоуправства не було, оскільки ця земельна ділянка нікому не належала, бабусі ОСОБА_6 належало виключно нерухоме майно, що на ній знаходиться, тобто він мав право звертатися в сільську раду щодо приватизації земельної ділянки, що він і зробив. Будь-які клопотання щодо проведення слідчих дій ні заявником, ні його представником дізнавачу не заявлялись, крім усного клопотання про призначення земельно-інженерної експертизи, однак, вона вважала, що оскільки за рахунок коштів МВС сторона заявника бажала отримати висновок експертизи для його долучення до матеріалів цивільної справи, то вона відмовила в його задоволенні. Питання щодо можливості накладання чи тотожності земельних ділянок, а також наявності інших державних актів на земельну ділянку не з`ясовувала. Крім того, вважає, що кримінальне провадження закрито нею у зв`язку з відсутністю саме в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, хоча оскаржувана постанова вказаного не містить. Тому просить в задоволенні скарги відмовити.

Дослідивши доводи, викладені в скарзі, і які містяться в матеріалах кримінального провадження, що надійшли від органу досудового розслідування, заслухавши вказаних учасників, приходжу до висновку, про наявність достатніх підстав для прийняття рішення.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Встановлено, що дізнавачами Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 та ОСОБА_4 здійснювалось досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. 29.09.2023 року старшим дізнавачем ОСОБА_4 винесено постанову про закриття даного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.7-9).

Відповідно до ст. 124 Конституції України та вимог ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий суд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Однак, закриваючи кримінальне провадження, дізнавачем сектору дізнання зазначених вимог не дотримано в повному обсязі. Так, дізнавач не відобразила у постанові, чому взяла до уваги одні докази і не перевірила інші, у тому числі щодо проведення будь-яких слідчих дій (в тому числі після скасування попередньої постанови від 22.06.2023 року про закриття кримінального провадження, крім допиту свідка ОСОБА_8 ), проведених з метою перевірки фактів, викладених в заяві про вчинення кримінального правопорушення, та переконливих спростувань доводів ОСОБА_5 . Дізнавачем не надано детальної відповіді на факти та обставин, зазначені потерпілою в заяві про вчинення кримінального правопорушення, та на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

Крім того, орган досудового розслідування не зробив категоричних висновків чи було вчинено кримінальне правопорушення та про наявність або відсутність в діях конкретних осіб складу кримінального правопорушення. У постанові дізнавача про закриття кримінального провадження не наведено належних і достатніх мотивів ухвалення процесуального рішення, а саме, не конкретизовано особу, стосовно якої прийнято рішення про закриття кримінального провадження, не встановлені обставини, які дозволяють прийти до висновку, що в діях вищевказаної особи відсутній склад правопорушення, не вказані підстави для прийняття такого рішення та не наведені фактичні дані, які підтверджують обґрунтованість таких висновків органу досудового розслідування. У разі закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, орган досудового розслідування, повинен встановити які саме дії вчинила особа, стосовно якої прийнято відповідне рішення та належним чином обґрунтувати свої висновки про відсутність у вказаних діях певної ознаки, яка дозволяє кваліфікувати їх як конкретне кримінальне правопорушення.

Наведені обставини беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості оскаржуваної постанови, що не викликало б жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення, а, відтак, вважаю, що вказана постанова є передчасною, а доводи скарги про неповноту досудового розслідування обґрунтованими.

Тому приходжу до висновку, що наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Стосовно вимог ОСОБА_3 як представника ОСОБА_5 в частині зобов`язання дізнавача сектору дізнання розглянути усні та письмові клопотання про вчинення процесуальних дій та перевірити обставини справи, викладені потерпілою під час допиту та в заяві про вчинення кримінального правопорушення, а також зобов`язати дізнавача дати належну оцінку діям ОСОБА_6 , які потерпілою кваліфіковані за ст. 382 КК України, встановлено наступне.

Частиною 5 ст.40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно зі ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.

Як зазначено в узагальненні ВССУ від 12.01.2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з ч. 5 ст.40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст.220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Слідчим суддям необхідно враховувати, що якщо особа звернулась із клопотанням про проведення слідчої (розшукової) дії, однак воно залишилось без реагування або без належного реагування (наприклад, не було розглянуте або було розглянуте в частині) слідчого, то в такому випадку правомірним є оскарження такої бездіяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК. Однак, якщо клопотання розглянуто, а в його задоволенні було відмовлено, то така відмова є предметом оскарження винятково відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Водночас, слід зважати і на те, що бездіяльність стосовно відсутності належного реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових) дій, може бути предметом оскарження лише тоді, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись з відповідним клопотанням до слідчого.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, слідчий суддя не має повноважень зобов`язати дізнавача вчинити такі дії (розглянути усні та письмові клопотання про вчинення процесуальних дій), оскільки відповідно до вимог КПК України існує чіткий порядок розгляду дізнавачем таких клопотань, а також оскарження з цього приводу його дій чи бездіяльності.

На підставі наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

У ч. 1 ст. 309 КПК України зазначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, перелік цих ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України не може бути оскаржена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській областіОСОБА_4 від 29.09.2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0000096 від 20.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, та зобов`язати цього дізнавача продовжити досудове розслідування.

В задоволені скарги в іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 24.11.2023 року о 08:50 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1