Справа № 712/871/24
Провадження № 1-кс/712/458/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту.

Клопотання мотивує тим, що Слідчим відділом Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000261 від 19.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 19.01.2024 р. об 12:50 год. за адресою: м. Черкаси, пр-т. Хіміків (неподалік ПрАТ «Черкаський ТЕЦ») працівниками поліції зупинено вантажний автомобіль «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , завантажений деревиною. В ході звірки номерів ТТН, бірок на деревині та номеру автомобіля з інформацією наявною в електронному реєстрі «Державного агентства лісових ресурсів України ДП «Лісогосподарський Інноваційно-Аналітичний Центр»» було встановлено відсутність інформації, що може свідчити про незаконну порубку лісу та його незаконне перевезення. (ЄО-3591 від 19.01.2024).

Згідно протоколу допиту інспектора БУПП в Черкаській області ОСОБА_4 та протоколу допиту поліцейського БУПП в Черкаській області ОСОБА_5 від 19.01.2024 року було встановлено, що в ході патрулювання екіпажем патрульної поліції було виявлено та зупинено вантажний автомобіль «ЗІЛ» марки «130», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 . В подальшому було звірено надану водієм товарно-транспортну накладну (ЛІС) серія МОА № 201891 від 19.01.2024 на вантаж з відомостями в електронному реєстрі «Державного агентства лісових ресурсів України ДП «Лісогосподарський Інноваційно-Аналітичний Центр» та встановлено відсутність інформації по даному вантажу. Враховуючи вищевикладену інформацію, було повідомлено про виявлений факт на спец лінію «102».

Водій ОСОБА_6 повідомив, що 19.01.2024 року завантажив вищевказану деревину у «військовому лісництві» та мав перевезти її до вул. Чигиринська у місті Черкаси. Проте в ході транспортування був зупинений працівниками поліції через порушення ПДР. В ході звірки документів на вантаж з відомостями в електронному реєстрі «Державного агентства лісових ресурсів України ДП «Лісогосподарський Інноваційно- Аналітичний Центр»» було встановлено відсутність інформації по даному вантажу. В подальшому ОСОБА_6 здійснив телефонний дзвінок до майстра, який відпускав вантаж, та повідомив про даний факт. На що отримав відповідь, що причина відсутності інформації виникла через погане покриття мережі Інтернет.

Так, 19.01.2024 в період часу з 15:44 год. до 16:37 год., проведено огляд місця події та виявлено, що: на ділянці дороги, що знаходиться по проспекті Хіміків у м. Черкаси, неподалік ПрАТ «Черкаський ТЕЦ», знаходиться транспортний засіб зеленого кольору марки «ЗІЛ» моделі «131» з номерним знаком НОМЕР_1 . В кузові даного транспортного засобу наявна деревина довжиною близько 1 - 1,2 м. різного діаметру з ознаками трухлості. На одній колоді наявна бірка чорного кольору з №460802041

19.01.2024 року вказані речі постановою слідчого визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

У зв`язку з вищезазначеним, у органу досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна, виникла необхідність в накладенні на нього арешту, так як незастосування зазначеного засобу забезпечення кримінального провадження, може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Власник майна ОСОБА_7 скерував заяву про розгляд клопотання без його участі, проти накладення арешту заперечував. Надав слідчому судді документи про внесення до бази електронного обліку деревини.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає наступне.

Питання застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно регламентується вимогами ст. 170 КПК України.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частина 2 статті 170 КПК України передбачає, що метою арешту майна є забезпечення можливості: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 10 статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Також згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У даному випадку досудове розслідування здійснюється щодо злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, об`єктивна сторона якого полягає у незаконній порубці дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях або їх перевезенні, зберіганні, збуту незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

В даному випадку сторона обвинувачення стверджує про незаконні і порубку і перевезення деревини, тобто два окремі склади злочину.

При цьому під порубкою розуміються: 1) повне відокремлення дерева або чагарника від кореня будь-яким способом (спилювання, зрубування, повалення транспортним засобом тощо); 2) викорчовування - видалення деревостану з корінням; 3) пошкодження дерева або чагарника до стану припинення росту (наприклад, відокремлення основних гілок від стовбура дерева, глибокі насічки на стовбурі дерева).

Крім того, у справах за клопотаннями сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, крім передбачених КПК України підстав для такого арешту, слідчий та прокурор також мають довести наявність події злочину та зв`язок речей, про арешт яких порушується питання, з обставинами злочину.

Стандарт доказування при розгляді клопотання про арешт майна передбачає, крім доведення передбачених КПК України підстав для такого арешту, також доведення слідчим та прокурором існування фактів чи інформації, які б переконали стороннього об`єктивного спостерігача, що могло бути вчинено конкретний злочин.

У даному випадку з наявних у матеріалах кримінального провадження доказів (товарно-транспортної накладної від 19.01.2024) вбачається, що автомобільним перевізником ОСОБА_6 транспортним засобом "ЗІЛ", модель 131, д.н.з. НОМЕР_1 отримано від ДП «Черкаське військове лісництво» 2 групу Деревини дров`яної НП об`ємом 8,356 м3.

Відтак, враховуючи об`єктивну сторону кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється кримінальне провадження №0000261 від 19.01.2024, не можна стверджувати, що стороною обвинувачення доведено, що у спосіб перевезення деревини автомобілем, про арешт яких порушується питання в цій справі, було вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.246 КК України, адже власник ОСОБА_7 довів законність здійснення перевезення деревини та відсутність незаконної порубки такої деревини.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, прокурор посилається на те, що на даний час виникла необхідність у такому арешті для збереження його як речового доказу, оскільки вантажний автомобіль, як і, власне, лісоматеріал, є знаряддями вчинення злочину.

Проте власником спростовано дане твердження, адже доведено законність перевезення деревини та їх походження. Також власником надані до суду дані щодо внесення вантажу до електронної бази деревини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності, як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійсненим на підставі закону.

ЄСПЛ в своїх рішеннях визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту по вищевказаному кримінальному провадженню задоволенню не підлягає, оскільки внесено без передбачених діючим законодавством обґрунтувань.

Керуючись ст. ст. 131-132, 167, 170-173, 369-372, 376 КПК України, суддя слідчий,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000261 від 19.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 26.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1