Справа № 386/745/22
Провадження № 1-кп/385/83/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали по кримінальному провадженню №0000144 від 14.04.2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт з додатками відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України надійшов до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з Кропивницького апеляційного суду.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, оскільки ОСОБА_4 може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисник адвокат ОСОБА_5 , просили відмовити в продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики вказані прокурором не доведені.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі потерпілої.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою суд не вправі досліджувати докази і давати їм оцінку чи в інший спосіб перевіряти доведеність вини обвинуваченого, розглядати і вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті обвинувачення.

Доводи сторони захисту, стосовно того, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, та зазначені в клопотанні прокурора не доведені, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ризики у даному кримінальному провадженні знайшли своє об`єктивне підтвердження під час розгляду клопотання прокурора в суді.

Зокрема, щодо заяви сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 зможе переховуватись від суду, суд зазначає таке.

ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, перше з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, санкція статті якого передбачає покарання виключно у виді реального позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Однак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 166/313/17, від 13 серпня 2020 року у справі № 674/1202/19, від 27 лютого 2019 року у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Отже, у даній ситуації тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання ОСОБА_4 під вартою, проте зазначений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши строк тримання під вартою.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Окрім зазначеного, суд також ураховує й те, що в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, в ОСОБА_4 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

Отже, враховуючи тяжкість можливого покарання, у сукупності із іншими обставинами, суд дійшов висновку щодо наявності такого ризику можливого переховування від суду.

Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , підлягає продовженню з урахуванням особи обвинуваченого, соціального та сімейного стану, який не став перешкодою до вчинення особливо тяжкого злочину, набув значного суспільного резонансу та порушив життя цілої родини і насамперед обставин та характеру вчиненого злочину, зокрема негативного його наслідку яким є смерть людини, що неможливо усунути чи відшкодувати та є безумовною підставою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд вважає, враховуючи викладене, що є достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити ризики передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, мати негативний вплив на всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження в судовому засіданні. Виходячи з викладеного йому необхідно продовжити міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб з 05.10.2023 року до 03.12.2023 року.

Враховуючи положення п.2 ч.4 ст.183 КПК України застава у даному кримінальному провадженні як альтернативний запобіжний захід не застосовується, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Доказів, які б свідчили про те, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_4 , не може перебувати під вартою, суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб з 05.10.2023 року до 03.12.2023 року.

Апеляційна скарга, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1