Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1385/23
В И Р О К

Іменем України

10 січня 2024 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000372, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.08.2023 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровщина Гребінківського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, особою з інвалідністю не являється, участі в АТО, ООС, бойових діях не приймав, перебуваючого на військовому обліку, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Епізод №1

У ніч з 30 на 31 липня 2023 року ОСОБА_6 , в період дії воєнного стану в Україні, визначеного 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 19.05.2023 № 3057-ІХ, строком на 90 діб, правомірно перебував вдома у свого знайомого ОСОБА_7 разом з потерпілим ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , де вони спільно вживали алкогольні напої. В подальшому, 31.07.2023 близько 02 год. 00 хв., в той час, коли всі вже спали, ОСОБА_6 прокинувся та помітив, що поряд із ОСОБА_8 на бильці крісла лежить належний останньому мобільний телефон, який ОСОБА_6 вирішив викрасти.

В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення та наживи, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Ergo» модель «F285 Wide» чорного кольору з карткою пам`яті micro-SD марки «Apacer» об`ємом 64 Gb всередині, вартістю 320,00 гривень та 150,00 гривень відповідно, який сховав до себе під подушку.

Після чого вранці, доки всі спали, ОСОБА_6 покинув приміщення вищевказаного будинку, а телефон продав, розпорядившись таким чином викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 470 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій в умовах воєнного стану.

Епізод №2

Крім цього, 20 серпня 2023 року ОСОБА_6 , в період дії воєнного стану в Україні, визначеного 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 19.05.2023 № 3057-ІХ, строком на 90 діб, перебував поблизу магазину «Щедрий кошик», що по вулиці Миру у м. Гребінка, разом з потерпілим ОСОБА_9 , де вони на лавці за рогом вищевказаного магазину спільно вживали алкогольні напої. В подальшому близько 23 год. 00 хв. в той час, коли потерпілий ОСОБА_9 відлучився до туалету, залишивши на лавці свій мобільний телефон, у ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення вищевказаного мобільного телефону.

В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення та наживи, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9», вартістю 4 066 гривень 67 копійок, після чого ОСОБА_6 покинув місце події, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_6 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч. 4 ст. 185 України і обставини яких викладених в обвинувальному акті від 23.10.2023 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин його вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_10 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Потерпілі: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться їх заяви, в яких останні просить розгляд даного кримінального провадження проводити без їх участі, при призначенні покарання покладається на думку суду. Цивільний позов в справі не заявлений. Їх неявка не перешкоджає розгляду по суті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.4 ст.185 КК України і обставини яких викладені в обвинувальному акті від 23.10.2023 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 надав наступні покази.

Так, по епізоду крадіжки телефону потерпілого ОСОБА_8 , показав, що дійсно в ніч з 30 на 31 липня 2023 року він перебував разом з потерпілим вдома у гр. ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої. Вночі полягали всі спати, він прокинувся близько 2-ої години ночі, побачив що на бильці крісла лежить телефон ОСОБА_8 марки «Ergo» модель з карткою пам`яті всередині, який він вирішив вкрасти. Коли за ним ніхто не спостерігав, він взяв даний телефон та поклав собі під подушку та далі заснув. Зранку, він прокинувся, дістав з під подушки телефон та вийшов з будинку на вулицю в місто, де продав його за 100,00 грн. незнайомій людині. Вилучені кошти він витратив на власні потреби. Будь- якої згоди від потерпілого на вчинення даних дій він не отримував.

По епізоду крадіжки телефону, який належить потерпілому ОСОБА_9 , обвинувачений показав, що 20 серпня 2023 року він зустрівся з потерпілим поблизу магазину «Щедрий кошик» в м.Гребінка по вул. Миру. Разом вони почали розпивати спиртні напої на лавочці біля магазину. В подальшому ОСОБА_9 пішов в туалет, а телефон залишив на лавочці. Останнього тривалий час не було, тому він взяв його телефон та пішов додому спати. Наступного дня, він приніс викрадений телефон в ломбард, за що отримав близько 600,00 грн., які витратив на власний розсуд.

Дані покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.

Крім того, обвинувачений зазначив, що йому було відомо, що в країні введений воєнний стан, однак жодним чином не хотів цим скористатись. Просив суд суворо не карати, та не позбавляти волі, зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії, телефоні повернуті, потерпілі не мають до нього будь-яких претензій, на даний час він не вживає алкоголь, шукає роботу.

Під час судових дебатів прокурор ОСОБА_10 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії останнього кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статі кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі на строк до 5 років, при цьому звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також стягнути з нього процесуальні витрати. Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та судових витрат.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_6 по всім епізодам кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, та по одному епізоду з кваліфікуючою ознакою повторність.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений під час крадіжок, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_6 , не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно, тому воно визначається як крадіжка, по одному епізоду повторно. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодівав, було для нього чужим, і він не мав права на нього. ОСОБА_6 , виконав усі дії об`єктивної сторони крадіжки, які вважав необхідними для доведення злочинів (крадіжок) до кінця. Отже, вчинені обвинуваченим злочини є закінченими.

При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.

Тому суд вважає, що ОСОБА_6 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), в умовах воєнного стану, та по епізоду №2 з кваліфікуючою ознакою повторно, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України.

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України кваліфікуються, як тяжкі злочини, за вчинення яких не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_6 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 . З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого визнано вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_6 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_6 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня», ОСОБА_6 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_6 , на обліку не перебуває.

Також враховано, що обвинувачений не є депутатом чи особою з інвалідністю, будучи працездатним офіційно ніде не працює. Перебуває на військовому обліку. Також враховано відсутність сім`ї та утриманців.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але в силу ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, що підтверджується даними відповідної вимоги.

Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектором Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_11 від 27.12.2023, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без реального позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив злочини під час дії режиму воєнного стану, але злочини були вчинені на території Гребінківської ТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілі не являються особами, які постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особами, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо їх майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальні правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який розкаявся, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 за вчинення тяжких злочинів належить призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді мінімального покарання в межах санкції статті інкримінованих йому злочинів, у виді 5 років позбавлення волі.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілими не заявлявся.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-товарознавчих експертизи на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.

Керуючись: ст. 22, ст.100, 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 75, 76, ч. 4 ст. 185 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 10.01.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертизи в загальній сумі 3346 (три тисячі триста сорок шість) грн. 00 коп.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Ergo» модель «F285 Wide» чорного кольору, з карткою пам`яті micro-SD марки «Apacer» об`ємом 64 Gb всередині, який повернуто на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 - залишити в останнього;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9», який повернуто на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 - залишити в останнього;

- оптичний диск «Verbatium DVD-R» на якому містяться відеозаписи із камери спостереження ломбарду « Комод» за 31.07.2023 року - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- коробку до мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 9», яка знаходиться в камері речових доказів СПД «1 ВП №1 Лубенського РВП - повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_1