Справа № 352/2674/23
Провадження № 1-кп/352/304/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000332 від 20.09.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженому, не працюючому, на утриманні нікого не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий опис провадження.

06.11.2023 року до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000332 від 20.09.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Ухвалою суду від 7 листопада 2023 року справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 9 листопада 2023 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

2. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

2.1. ОСОБА_5 протягом тривалого часу проживає спільно із дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За час спільного проживання між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у зв`язку із зловживанням ОСОБА_5 спиртними напоями, склались особисті неприязні стосунки, які супроводжувалися частими сімейними сварками, нецензурною лайкою, образами та вчиненням ОСОБА_5 щодо останньої психологічного насильства в сім`ї.

Зокрема, 25.11.2022, 30.03.2023 постановами Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень вчинених відносно ОСОБА_4 , передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн. та в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., відповідно.

Окрім того, за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_5 , що мав місце 12.08.2023, працівниками ВП №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області складено та скеровано до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення. За результатами розгляду вказаного протоколу, 22.09.2023 постановою Тисменицького районного суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Однак, незважаючи на систематичні факти притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Так, 14.08.2023 о 19 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив відносно ОСОБА_4 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої, висловлюванні нецензурною лайкою щодо останньої, завданні морального та психологічного тиску, приниженні її честі та гідності.

З даного приводу ОСОБА_4 звернулась до ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУ НП із повідомленням про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, які органом досудового розслідування кваліфіковано як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо ОСОБА_4 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Унаслідок систематичних, протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 завдано психологічних страждань, що призвело до втрати останньою енергійності, постійного відчуття втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій та появи негативних переживань.

Отже, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, а саме умисні дії, які виразилися у вчиненні домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

3. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

3.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

3.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що з потерпілою зареєстрували шлюб 22.11.2022 року. Після того він неодноразово був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки систематично вчиняв домашнє насильство відносно потерпілої ОСОБА_4 . Дані дії вчиняв у зв`язку із вживанням алкогольних напоїв, однак протягом останнього періоду часу алкоголь не вживає, із потерпілою конфліктів не вчиняє. У вчиненому щиро кається, обіцяє більше протиправних дій не вчиняти. Просив не карати.

3.1.2. Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просила при призначенні судом покарання врахувати пом`якшуючі обставини та виправлення обвинуваченого. Зазначила, що оскільки обмежена позицією обвинуваченого, то просить ОСОБА_5 не карати.

3.1.3. Потерпіла в судовому засіданні просила обвинуваченого суворо не карати, оскільки він пообіцяв, що більше не буде вчиняти протиправних дій щодо неї.

3.1.4. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, що було повністю доведено в суді. Тому з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та обставин, які характеризують особу винного, просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим і призначити покарання за ст.126-1 КК України у виді громадських робіт у розмірі 240 годин.

3.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Одночасно суд враховує правовий висновок, викладений у постанові ВС у справі № 583/3295/19. Так, ВС наголосив, що словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту хоч б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного), втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство).

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Відтак обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

4.2. Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, середню освіту, одружений, на утриманні нікого не має, за місцем проживання характеризується посередньо. Крім того, відповідно до довідки за №12563 від 27.09.2023 в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР», не звертався, амбулаторну допомогу не отримує.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, відтак орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69, 69-1,75 КК України, не встановлено.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що призначення покарання в межах, встановлених санкцією статті 126-1 КК України у виді громадських робіт у розмірі 170 годин буде справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду.

Крім того, суд звертає додатково увагу на те, що оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, то буде мати можливість у вільний час виконувати безоплатно суспільно-корисні роботи. Одночасно, такий вид покарання застосується через органи пробації, якими передбачено проходження пробаційних програм, які передбачені для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, що надасть можливість ОСОБА_5 змінити прокримінальне мислення.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

6.2. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

6.3. Витрати на залучення експерта у даній справі відсутні.

6.4. Речові докази, питання по яких суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, відсутні.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 170 (сто сімдесят) годин.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1