Справа № 991/7298/23
Провадження № 11-сс/991/636/23
Слідча суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Київ

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.08.2023 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної в межах кримінального провадження № 0000143 від 20.02.2019,

за участю:

захисника підозрюваної ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ) здійснює досудове розслідування, а Спеціалізована антикорупційна прокуратура Офісу Генерального прокурора (далі - САП) - процесуальне керівництво, у кримінальному провадженні № 0000143 від 20.02.2019, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 і 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

За версією органу досудового розслідування, у період із листопада 2014 року по березень 2020 року ОСОБА_9 разом з іншими учасниками організованої ним групи, у тому числі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 здійснили розтрату коштів АБ «Укргазбанк» на загальну суму 205 998 435,93 грн, шляхом їх обернення на користь фіктивних Агентів чи/та Партнерів за надання ними послуг із залучення клієнтів цього Банку, що фактично надані не були, оскільки клієнти самостійно розміщали кошти на вкладних (депозитних) чи/та поточних рахунках, керуючись виключно постановами Кабінету Міністрів України чи/та внутрішніми актами, із використанням процедур закупівлі (тендеру), або ж власним переконанням керівництва чи власників таких клієнтів (юридичних осіб).

14.02.2023, у межах зазначеного кримінального провадження, складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 та ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: пособництво в розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненої організованою групою, в особливо великих розмірах; пособництво у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчиненому у складі організованої групи.

Через не встановлення місцеперебування ОСОБА_7 та неможливості вручити їй повідомлення про підозру в день його складення, органом досудового розслідування вживалися заходи для його вручення ОСОБА_7 у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України) для вручення повідомлень.

У подальшому, 18.08.2023 детектив НАБУ, за погодженням прокурора САП, звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 (далі - клопотання).

За результатами розгляду, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 24.08.2023 обрав ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обираючи ОСОБА_7 , за її відсутності, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновків про: набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваної у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; наявність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_7 оголошено в міжнародний розшук.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , подав до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу та доповнення до неї. За змістом вимог просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання або призначити його новий розгляд у суді першої інстанції.

Перш за все, у своїй апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що клопотання розглянуто необ`єктивною та упередженою слідчою суддею ОСОБА_1 . Зазначає, що під час розгляду клопотання слідчій судді заявлявся відвід через формування у неї чіткого, стійкого та безапеляційного суб`єктивного обвинувального ставлення до ОСОБА_7 та цього кримінального провадження. Однак, слідча суддя залишила відвід без розгляду, оскільки дійшла висновку, що він заявлений повторно у межах кримінального провадження, а тому має ознаки зловживання правом. Захист звертає увагу, що під час розгляду клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчій судді заявлявся відвід лише один раз, а тому він ніяк не може вважатися повторним. Додатково акцентує увагу, що в розумінні ч. 1 ст. 81 КПК України заявлений відвід мав розглядати інший слідчий суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу. Слідча суддя ОСОБА_1 указаних вимог недотрималася.

Узагальнені доводи апеляційної скарги, по суті вирішених в оскаржуваній ухвалі питань, зводяться до наступного. ОСОБА_7 , через повномасштабне вторгнення Російської Федерації, введений на території України правовий режим воєнного стану, активні бойові дії та ракетні обстріли, виїхала за межі України в березні 2022 року та наразі зареєстрована та проживає на території Республіки Австрія. Орган досудового розслідування та слідчий суддя обізнані про фактичне місце перебування та проживання ОСОБА_7 за кордоном. На думку сторони захисту, вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру та здійснення її викликів мало відбуватися в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України, згідно з процедурами, передбаченими міжнародними договорами про правову допомогу. Направлення документів на електронні пошти та через мобільні застосунки є незаконним, оскільки таке направлення не передбачено чинним кримінальним процесуальним законодавством. Станом на сьогодні, ОСОБА_7 не отримувала жодних документів як від органу досудового розслідування, так і слідчого судді, у тому числі і письмове повідомлення про підозру, клопотання про обрання запобіжного заходу, повістки про виклик. Указане свідчить, що ОСОБА_7 не набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні та не була повідомленою про час, дату та місце розгляду клопотання. Сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_7 бажаючи взяти участь як під час слідчих дій, так і розгляду клопотання, зверталася до відповідних органів з клопотанням про її дистанційну участь. Проте такі клопотання були або проігноровані, або залишені без задоволення. Разом із тим, захисник уважає підозру ОСОБА_7 необґрунтованою, оскільки її діяльність як фізичної особи - підприємця та Партнера АБ «Укргазбанк» здійснювалась виключно у відповідності до Положення про порядок роботи з партнерами та агентами за депозитними програмами та програмами кредитування корпоративного бізнесу в АБ «Укргазбанк», факт законності якого стороною обвинувачення не оспорюється. Докази, надані стороною обвинувачення, є такими, які повністю спростовують підозру. Неправильною є і кваліфікація кримінального правопорушення, оскільки факт домовленостей ОСОБА_7 про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень із іншими особами в цьому кримінальному провадженні не є доведеним жодними доказами. Ризики зазначені у клопотанні та встановленні слідчим суддею є лише припущеннями, які не підтверджені матеріалами справи та не узгоджуються із фактичними обставинами. ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду не переховується, її перебування за кордоном не є беззаперечним доказом підтвердження її мети переховуватися від слідства та суду. Обставини на які посилався детектив у клопотанні, та з якими погодився слідчий суддя, а саме тяжкість покарання, наявність паспорту для виїзду за кордон, матеріальний статус підозрюваної, наявність майна на тимчасово окупованій території, відсутність соціальних зв`язків - не є обґрунтуванням для ризику переховування. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей є невмотивованим, детективом не зазначено у клопотанні будь-яких відомостей про принаймні загальний опис додаткових доказів, які необхідно встановити, та процесуальні дії, які необхідно провести, задля їх отримання. Слідчий суддя безпідставно погодився із наявністю вказаного ризику. Щодо ризику впливу на свідків то, за час досудового розслідування з 2019 року не встановлено жодного факту впливу на свідків саме з боку ОСОБА_7 , вказане стосується і ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Додатково захист зазначає, що ОСОБА_7 є громадянкою України, має майно, сім`ю, близьких родичів, друзів на території України, має повну вищу та базову освіти, на утриманні мати похилого віку, не має нерухомості за кордоном та не отримує громадянство іншої країни, не вживає будь-яких заходів конспірації, має активну процесуальну поведінку, не приховує інформацію про себе. Слідчий суддя усі зазначені доводи залишив поза увагою.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні сторона захисту підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених в ній підстав, просила її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вислухавши доводи та заперечення учасників судового провадження, дослідивши матеріали, які надійшли від слідчого судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ст. 178 КПК України).

Колегією суддів уважає, що слідчий суддя правильно вирішив всі питання, що підлягали з`ясуванню під час розгляду клопотання. Обґрунтована підозра, доведені прокурором ризики, оголошення ОСОБА_7 в міжнародний розшук та інше обставини в сукупності, дали підстави слідчому судді дійти обґрунтованого висновку для обрання останній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У межах доводів апеляційної скарги, із метою правильного їх вирішення, колегія суддів має визначити: чи мали місце порушення вимог кримінального процесуального закону, на які вказує захист, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді; чи набула ОСОБА_7 статусу підозрюваної; чи є обґрунтованою підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень; чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України; чи оголошена ОСОБА_7 в міжнародний розшук

Щодо порушення права ОСОБА_7 на розгляд справи незалежним і неупередженим судом

Сторона захисту посилається на порушення права ОСОБА_7 щодо розгляду справи незалежним і неупередженим судом, оскільки наявні факти, які свідчать про відсутність гарантій, які б виключили будь-які сумніви щодо безсторонності слідчої судді ОСОБА_1 . Так, під час розгляду клопотання стороною захисту був заявлений відвід слідчій судді ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначено, що стороною обвинувачення не було надано підтверджуючих документів того, що підозрюваній та її захиснику вручені копії клопотання та матеріалів на його обґрунтування, у зв`язку з чим, ним була подана заява про повернення клопотання детективу, за результатом розгляду якої слідча суддя ОСОБА_1 відмовила в її задоволенні. Крім того, на розгляді іншого слідчого судді перебувало аналогічне клопотання, яке було повернуто без розгляду. Також, стороні захисту відомі ухвали слідчої судді ОСОБА_1 , якими задоволено клопотання сторони обвинувачення про здійснення спеціального досудового розслідування та обрання запобіжного заходу іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні. Уважаючи, що слідча суддя ОСОБА_1 підтримує позицію сторони обвинувачення, що свідчить про формування у неї стійкого безапеляційного обвинувального ставлення до ОСОБА_7 та даного кримінального провадження, стороною захисту був заявлений відвід слідчій судді ОСОБА_1 , однак незважаючи на те, що він був заявлений вперше під час розгляду даного клопотання, слідча суддя ОСОБА_1 залишила його без розгляду. На його думку, слідчою суддею ОСОБА_1 порушено положення ст. 81 КПК України щодо порядку вирішення питання про відвід, що призвело до розгляду клопотання незаконним складом суду, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, серед іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Істотним порушенням кримінального процесуального закону є ухвалення рішення незаконним складом суду (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України).

За загальною концепцією порушення кримінального процесуального закону необхідно вважати істотними лише тоді, коли вони суттєво обмежують фундаментальні права і законні інтереси учасників кримінального провадження, гарантовані Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес у результаті розгляду справи, має конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.

Для забезпечення вимог процесуальної форми щодо недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у кримінальному процесі України законодавцем закріплено інститут самовідводу, відводу, який передбачає інструменти для усунення упередженої службової особи від здійснення розслідування та судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень.

Статтею 75 КПК України вичерпно регламентовані випадки, коли суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України).

Так, у кримінальному провадженні № 0000143 слідча суддя ОСОБА_1 здійснює судовий контроль під час розгляду низки клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту.

Під час розгляду клопотання детектива про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000143 стосовно ОСОБА_7 сторона захисту заявляла відвід слідчій судді ОСОБА_1 з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, посилаючись на необґрунтовану відмову у задоволенні клопотання підозрюваної ОСОБА_7 про її дистанційну участь у розгляді клопотання детектива про здійснення спеціального досудового розслідування; відмову у задоволенні заяв про відвід прокурора та детектива у цьому кримінальному провадженні; а також, що слідча суддя ОСОБА_1 розглядала та задовольнила аналогічні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

17.08.2023 за результатами розгляду заяви про відвід суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_23 постановила ухвалу у справі № 991/7032/23, якою відмовила у задоволенні відводу, зазначивши, що невідповідність ухваленого слідчим суддею рішення очікуванням учасника кримінального провадження та його незгода з ним не можуть бути витлумачені як прояв упередженості слідчого судді.

21.08.2023 ОСОБА_6 , під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , знову був заявлений відвід слідчій судді ОСОБА_1 з підстав, зазначених в доводах апеляційної скарги, за результатами розгляду якого слідча суддя ОСОБА_1 залишила без розгляду вказану заяву. Залишаючи заяву захисника ОСОБА_6 без розгляду, слідча суддя ОСОБА_1 дійшла висновку, що повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Колегія суддів, вважає, що доводи, заявлені захисником ОСОБА_6 на обґрунтування відводу, які були пов`язані з незгодою прийнятих слідчою суддею ОСОБА_1 рішень, раніше вже були предметом розгляду іншими суддями, та за результатом їх розгляду були залишені без задоволення. Інших нових обставин, які б свідчили про упередженість слідчої судді ОСОБА_1 , наведено не було. Тобто, на думку колегії суддів, рішення за клопотанням детектива постановлено законним складом суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ч. 1 ст. 81 КПК України визначає порядок вирішення питання пор відвід, зокрема у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу (ч. 1 ст. 81 КПК України).

На думку колегії суддів, заявлений захисником ОСОБА_6 відвід в межах розгляду процесуального питання щодо обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мав би бути розглянутий іншим суддею цього суду, визначеному в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, однак враховуючи вищеописані обставини, це не призвело до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України з огляду на те, що обставини, що були викладені у відводі були предметом судового контролю.

Із вказаних вище міркувань, колегія суддів відхиляє довід сторони захисту в цій частині, та доходить висновку, що сторона захисту, по суті, вказує в апеляційній скарзі власну незгоду із прийнятими слідчою суддею ОСОБА_1 судовими рішеннями.

Щодо набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваної

На переконання сторони захисту ОСОБА_7 не набула статусу підозрюваної, оскільки повідомлення про підозру не вручалось їй належним чином. Колегія суддів із такими доводами не погоджується.

Так, матеріалами провадження встановлено, що детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000143 від 20.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 і 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 366 КК України.

14.02.2023 у межах цього кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 складене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію (ч. 1 ст. 111 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У главі 11, зокрема в ч. 1 та 2 ст. 135 КПК України визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом (ч. 1 ст. 136 КПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає «кримінальне обвинувачення» як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15.07.1982, п. 73).

Ураховуючи, що на момент направлення повідомлення про підозру ОСОБА_7 органами досудового розслідування достовірно не було встановлено її місцеперебування, то слідчий суддя, з огляду на вищенаведені норми, дійшов висновку, що вручення повідомлення про підозру мало бути проведено в порядку, що регулюється ч. 1 ст. 278, ч. 1, 2 ст. 135 КПК України.

Перевіряючи висновки слідчого судді в контексті доводів на предмет вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, колегія суддів встановила таке.

Із матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» ОСОБА_7 08.03.2022 залишила територію України у напрямку виїзду з України на пункті пропуску «Косино», та відтоді на територію України не поверталась.

У зв`язку із тимчасовою відсутністю ОСОБА_7 за місцем реєстрації та проживання повідомлення про підозру разом із пам`яткою про процесуальні права підозрюваної 14.02.2023 засобами поштового зв`язку надіслані ОСОБА_7 за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 . Водночас повідомлення про підозру ОСОБА_7 та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваної, для передачі останній, вручені представнику ТОВ «ЖЕК-53» - ОСОБА_24 , що обслуговує будинок за місцем реєстрації підозрюваної.

Крім того, як додатковий захід, здійснено направлення відсканованих повідомлення про підозру та пам`ятки про процесуальні права та обов`язки за допомогою месенджера «WhatsApp» на номер телефону НОМЕР_1 та електронну поштову скриньку за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , якими користується ОСОБА_7 .

У свої апеляційній сказі адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що направлення ОСОБА_7 повідомлення про підозру за допомогою месенджера та електронної пошти не передбачене кримінальним процесуальним законодавством. На думку колегії суддів, направлення за допомогою месенджера та електронної пошти, є додатковими заходами, які не підміняють собою визначені КПК України, а лише доповнюють їх. Доказів на спростування того, що вказаний вище номер телефону та адреса електронної пошти втратили свою актуальність або, що ОСОБА_7 не користується ними, захисником не надано. До такого висновку дійшов і слідчий суддя.

Отже, із зазначеного вище вбачається, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих та необхідних заходів для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Також, колегія суддів з наступних підстав відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що орган досудового розслідування мав застосовувати порядок повідомлення про підозру, передбачений ч. 7 ст. 135 КПК України, оскільки був обізнаний про місце проживання ОСОБА_7 за межами України, а саме - у м. Відень, Республіка Австрія. Про вказані відомості захисник, починаючи з 14.03.2023, неодноразово повідомляв детектива НАБУ.

Так, повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).

Разом з тим, законодавство розрізняє поняття «місце проживання» і «місце перебування» особи. Зокрема, місцем перебування особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. При цьому, діюче законодавство України не виділяє окреме поняття «місце реєстрації», так як факт реєстрації будь-якої особи за певною адресою пов`язується виключно з місцем її проживання і саме за цією зареєстрованою адресою здійснюється офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

При цьому, законодавство не передбачає юридичної можливості одночасного проживання особи за різними адресами, тобто згідно встановленої процедури реєстрації нового місця проживання має відбуватися із зняттям з реєстрації за попереднім місцем проживання (ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

З аналізу положень Законів України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, Податкового кодексу України, Порядку видачі довідки про сплату податку на доходи фізичних осіб платником податку - резидентом, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, у випадку зміни проживання у зв`язку з виїздом за кордон особа має виконати певні обов`язки та здійснити певні дії необхідні для зміни свого місця проживання, а саме: зняття з реєстрації місця проживання; внесення відомостей до паспорта громадянина України для виїзду за кордон в частині, що стосується оформлення виїзду на постійне проживання за кордон; подання довідки про реєстрацію місця проживання; подання декларації про майновий стан і доходи до органу державної фіскальної служби; зняття з військового обліку.

Без проходження вказаних процедур не може відбуватися автоматична зміна статусу відповідної особи і вона продовжує вважатися такою, що має постійне місце проживання в Україні, оскільки зміна місця проживання не відбувається автоматично, з огляду на строк фактичного проживання особи за встановленою адресою. Визначення місця проживання особи для направлення повідомлень жодним чином не обумовлюється терміном її можливої відсутності за визначеною згідно законодавства адресою місця проживання (у тому числі від терміну відсутності відповідної особи на території України на протязі окремого періоду або певних років).

Процедура зміни місця проживання потребує від особи здійснення активних дій, а у разі зайняття пасивної позиції, особа свідомо наражає себе на можливі негативні наслідки, які можуть настати з причин непроведення відповідних процедур, пов`язаних зі зміною місця проживання.

Матеріали провадження містять відомості про те, що ОСОБА_7 зареєстрована та має місце проживання в Україні, відомостей про оформлення нею виїзду на постійне проживання за кордон матеріали провадження не містять. Так само матеріали провадження не містять відомостей на підтвердження того, що на момент складання та вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 місце перебування останньої органу досудового розслідування було відоме. До того ж сама сторона захисту акцентує увагу на тому, що саме починаючи з 14.03.2023 захист неодноразово повідомляв детектива НАБУ про місце проживання ОСОБА_7 за межами України.

З огляду на викладене та відсутність, на момент складання та вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у розпорядженні органу досудового розслідування відомостей про фактичне її місце проживання за кордоном, підстави для застосування норм ч. 7 ст. 135 КПК України в органу досудового розслідування були відсутні. Слідчий суддя у цій частині дійшов правомірного висновку.

Отже, колегія суддів доходить висновку про належне виконання органом досудового розслідування вимоги ч. 1 ст. 278, ч. 2 ст. 135 КПК України із вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру та набуття нею в цьому кримінальному провадженні процесуального статусу підозрюваної. Відповідно, слідчий суддя міг вирішувати питання про обрання запобіжного заходу, а доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Щодо оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук

Слідчий суддя в ухвалі, що переглядається дійшов висновку про доведеність факту оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук. Сторона захисту із цим висновком не погоджується.

Колегія суддів зазначає, що згідно положень ст. 281 КПК України підозрювана особа оголошується в розшук (державний, міждержавний, міжнародний) якщо під час досудового розслідування її місцезнаходження невідоме або вона виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, за умови її належного повідомлення про такий виклик. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова.

Разом із тим, КПК України обумовлює можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактом саме оголошенням підозрюваної особи в міжнародний розшук, а не фактом її перебування в такому розшуку чи здійснення такого розшуку

Отже, у цілях застосування ч. 6 ст. 193 КПК України достатньою підставою вважати, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук є наявність постанови слідчого (прокурора) про оголошення підозрюваної особи в міжнародний розшук.

Фактичне перебування або не перебування особи в міжнародному розшуку, щодо якої такий розшук оголошено, не має правового значення для вирішення питання обрання запобіжного заходу.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з усталеною практикою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з цього питання (наприклад, ухвали від 14.06.2022 у справі № 991/1619/22, від 15.07.2022 у справі № 991/8514/21, від 11.08.2022 у справі № 991/5913/21, від 23.08.2022 у справі № 991/7940/21).

Із матеріалів провадження вбачається, що 08.03.2022 ОСОБА_7 залишила територію України і на теперішній час не повернулася.

Постановою детектива НАБУ від 13.04.2023 підозрювану ОСОБА_7 оголошено у розшук, у зв`язку із її перебуванням за межами України та неприбуттям на виклики детектива у період із 14.02.2023 по 12.04.2023 без поважних причин, будучи належним чином повідомленою.

Постановою детектива НАБУ від 26.04.2023 ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук через її перебування за межами України та неприбуття на неодноразові виклики детектива у період з 14.02.2023 до 12.04.2023 без поважних причин, будучи належним чином повідомленою.

Сторона захисту як під час розгляду клопотання, так і в своїй апеляційній скарзі посилається на наявність у ОСОБА_7 об`єктивних (поважних) причин, які унеможливлюють її прибуття в Україну, а саме через введений на території України воєнний стан, постійні ракетні обстріли.

Колегія суддів уважає, що діє воєнного стану в Україні не є поважною причиною неприбуття за викликами детектива, оскільки відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, ані місто Київ, ані територіальні громади Київської області не входять до переліку територій, на яких активно ведуться бойові та до переліку територій можливих бойових дій. Проживання ОСОБА_7 на території іншої держави не перешкоджає їй прибути на виклики до детектива.

Отже, ураховуючи, що ОСОБА_7 залишила територію України і на теперішній час не повернулася, на виклики детектива НАБУ не прибувала без поважних причин та через це постановою детектива НАБУ вона оголошена в міжнародний розшук, у колегії суддів наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 оголошена в міжнародний розшук.

Щодо невручення ОСОБА_7 клопотання та розгляд його слідчим суддею без участі підозрюваної

Сторона захисту наголошує на незаконності ухвали слідчого судді через невручення прокурором клопотання ОСОБА_7 та здійснення його розгляду без участі підозрюваної, за наявності у слідчого судді відомостей про її місце перебування за кордоном.

Колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки розгляд клопотання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України здійснюється без виклику чи повідомлення підозрюваної особи, яка оголошена у міжнародний розшук, та в контексті обставин цього провадження колегія суддів звертає увагу на таке.

Частина 6 статті 193 КПК України передбачає спеціальний порядок вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - розгляд такого клопотання здійснюється за відсутності підозрюваного, оголошеного у міжнародний розшук. Відповідно прокурор не повинен вручати зазначене клопотання підозрюваному, який оголошений у міжнародний розшук і який не має брати участь у його розгляді, а слідчий суддя не має здійснювати його виклик чи повідомлення про судове засідання з розгляду цього клопотання. Загалом метою цієї норми є забезпечення можливості примусової доставки до суду підозрюваного, який виїхав за межі України у зв`язку з чим оголошений у міжнародний розшук, для вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що судовий виклик здійснюється щодо особи, участь якої у процесуальній дії є обов`язковою (ч. 1 ст. 134 КПК України); повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою (ч. 2 ст. 111 КПК України). Тоді як прибуття підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, у судове засідання з розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України змінює правовий режим судового розгляду, адже в такому випадку унеможливлюється застосування ч. 6 ст. 193 КПК України, а питання про застосування запобіжного заходу вирішується у загальному порядку - за участі підозрюваної особи.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, тоді як жодною нормою КПК України не передбачено здійснення повідомлення підозрюваного, оголошеного у міжнародний розшук, про розгляд клопотання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Таким чином, з огляду на оголошення ОСОБА_7 в міжнародний розшук, а також передбачений спеціальний порядок вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (розгляд такого клопотання за відсутності підозрюваної особи), колегія суддів доходить висновку, що прокурор не повинен вручати ОСОБА_7 клопотання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, а слідчий суддя - не повинен здійснювати її повідомлення про розгляд такого клопотання. При цьому, наявність даних про місце перебування підозрюваної за кордоном, на думку колегії суддів, не є підставою для здійснення її повідомлення про розгляд клопотання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 та ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. Такого висновку слідчий суддя дійшов на підставі досліджених матеріалів, наданих сторонами обвинувачення і захисту, належно обґрунтував його, про що відображено в оскаржуваній ухвалі.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваною особою конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання колегії суддів, стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_7 дій, кваліфікованих за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 та ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у клопотанні, ОСОБА_7 могла вчинити інкриміновані їй кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали, на які слідчий суддя послався при ухваленні оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують вищенаведеного.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованих їй кримінальних правопорушень, невідповідність кваліфікації, то колегія суддів зазначає, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Перевіряючи обґрунтування слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів встановила належне та детальне обґрунтування слідчим суддею наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона підозрюється, фактичні обставини провадження та дані про особу підозрюваної, у тому числі про її сімейний, майновий стан та стан здоров`я, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Так, при оцінці існування ризику переховування підозрюваної ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, слідчим суддею правомірно враховано тяжкість покарання, що їй загрожує в разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, одне із яких класифікується, як особливо тяжкий злочини (ч. 5 ст. 191 КК України) та відноситься до корупційних, що позбавляє застосувати норми ст. 69, 75 КК України. Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваної ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування

Окрім врахування ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_7 , слідчим суддею враховано наявність у неї паспорту громадянина України для виїзду за кордон, її досвід перетину державного кордону України, майновий стан подозрюваної та її родини.

Разом з цим, слідчий суддя взяв до уваги, що чоловік та донька ОСОБА_7 також виїхали з України до Республіки Австрія та на територію України не поверталися, що свідчить про відсутність стійких соціальних зав`язків підозрюваної із місцем проживання в Україні.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про ймовірну можливість переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду. Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують.

Колегія суддів уважає вмотивованим висновок слідчого судді і щодо наявності ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки наразі досудове розслідування триває та є необхідність у проведенні ряду інших процесуальних дій для встановлення та отримання додаткових доказів. У зв`язку із набуттям ОСОБА_7 статусу підозрюваної та отримання примірнику клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу з додатками, вона також отримала можливість оцінити обсяг наявних у сторони обвинувачення доказів, а також роль речей і документів, які можуть бути використані як докази стороною обвинувачення, проте перебувають у володінні самої підозрюваної, інших членів організованої групи або ж АБ «Укргазбанк». А тому, ОСОБА_7 через свого чоловіка, який входить до складу групи осіб, що вчинили кримінальні правопорушення та є членом Правління АБ «Укргазбанк», може вживати заходи щодо знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому кримінальному провадженні.

Так, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, необхідно враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За змістом ч. 11 ст. 615 КПК України як докази в суді можуть бути використані і показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану. Проте хід і результати такого допиту мають фіксуватися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу ОСОБА_7 на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом із тим, ризик впливу на свідків також обумовлюється можливим використанням ОСОБА_7 знайомств, сімейних і дружніх зв`язків, особистих зв`язки іншого підозрюваного, який займав посади різних рівнів в органах прокуратури України з метою підбурювання свідків до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання показань, які суперечитимуть зібраним у справі доказам та відмови від дачі показань на її користь.

Факт призначення та проведення у кримінальному провадженні судових експертиз, висновки яких матимуть значення для становища підозрюваної у кримінальному провадженні, не виключають ризик здійснення впливу на експертів, з урахуванням того, що її чоловік займав посаду заступника Міністра юстиції України.

Також, на думку колегії суддів, слідчим суддею правомірно взято до уваги, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у співучасті з іншими підозрюваними у цьому ж кримінальному провадженні, одного й того ж правопорушення, тому існують підстави вважати, що ці особи можуть бути об`єднані однією метою - унеможливити притягнення їх до кримінальної відповідальності шляхом зміни показів, формування спільної правової позиції та перешкоджання кримінальному провадженню.

Колегія суддів погоджується також із висновком слідчого судді щодо існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на те, що ОСОБА_7 має можливість здійснювати координацію дій із іншими підозрюваними та свідками, в тому числі з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.

Разом з цим, про ймовірність вчинення ОСОБА_7 таких дій свідчать обставини та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона підозрюється (розтрата коштів Банку, здійснювалась протягом більш ніж п`яти років, приховувалась імітацією виконання норм внутрішніх нормативних актів Банку, до яких вносились зміни, з метою відповідності цілям вчинюваного кримінального правопорушення та максимізації суми розтрачених коштів).

Про існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню свідчить також те, що ОСОБА_7 та інші учасники групи, організованої ОСОБА_9 , з використанням інших службових осіб Банку та можливостей Банку, у тому числі фінансових, оплачуючи послуги інших юридичних осіб за рахунок Банку, вживали заходи, з метою створення фіктивного образу законності вищевказаної схеми розтрати коштів Банку.

Про можливість ОСОБА_7 створювати перешкоди стороні обвинувачення у досягненні мети проведення окремих слідчих та інших процесуальних дій, а також загалом виконанні завдань кримінального провадження, свідчить факт незаконного отримання відомостей, що містять таємницю досудового розслідування.

Не залишилась без оцінки слідчого судді доводи сторони обвинувачення щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому вона підозрюються, дійшовши висновку, що їх існування не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи наявність ризиків, передбачених пп. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 .

Щодо інших доводів сторін

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які на думку колегій суддів, не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча § 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна трактувати як необхідність давати детальну відповідь на кожен аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення можна змінювати залежно від характеру рішення та потрібно визначати з урахуванням обставин конкретної справи (див. рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), від 09 грудня 1994 року, § 29, Серія A. 303-A, «Хіро Балані проти Іспанії» (Hiro Balani v. Spain), 09 грудня 1994 року, § 27, Серія A, № 303-B та Гарсіа Руїс (Garcia Ruiz), згадане вище, § 26). Тому, відхиляючи апеляцію, апеляційний суд може, в принципі, просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справах «Хелле проти Фінляндії» (Helle v. Finland), від 19 грудня 1997 року, §§ 59-60, Звіти про судові рішення та ухвали 1997-VIII, «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, § 30, від 27 вересня 2001 року, «Степанян проти Вірменії» (Stepanyan v. Armenia), № 45081/04, § 35, від 27 жовтня 2009 року та «Емель Бойраз» (Emel Boyraz), згадане вище, § 74) (рішення «Їлдиз проти Туреччини» (Yildiz v. Turkey), заява № 47124/10, від 27 квітня 2021 року, § 31).

У цьому провадженні колегією суддів були надані відповіді на всі вагомі аргументи як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.

Висновки Суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку (стаття 310 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення, одне з яких за результатами розгляду апеляційної скарги може постановити апеляційний суд, передбачені ст. 407 КПК України.

Колегія суддів уважає, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 309, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.08.2023 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4