В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000171 від 21.06.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо спеціальною освітою, не одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 4, ст. 298 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 року).

Водночас, 12 червня 2023 року близько 16 год. 00 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити) ОСОБА_4 , знаходячись в с. Кільчень Новомосковського району Дніпропетровської області по вул. Вишнева біля об`єкта культурної спадщини «Братська могила мирних жителів» - жертв фашизму та невідомого радянського воїна», який знаходиться на балансі Магдалинівської селищної ради і взято на державний облік рішенням Дніпропетровського виконавчого комітету № 49 від 03.11.1981 року, охоронний № 2151, як пам`ятка історії місцевого значення та згідно ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зберігає свій статус до вирішення питання про включення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Того ж дня, близько 16 год. 00 хв у ОСОБА_4 , який достовірно знав, що вищевказаний об`єкт є пам`яткою історії місцевого значення, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, а саме: залізобетонних плит, які влаштовані на вище зазначеному об`єкті культурної спадщини.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи таємно, в умовах воєнного стану з корисливих мотивів, підійшов до об`єкта культурної спадщини «Братська могила мирних жителів» - жертв фашизму та невідомого радянського воїна», достовірно розуміючи, що його дії носять злочинний характер, ігноруючи моральні засади суспільства в частині ставлення до історичних та культурних цінностей, де таємно, шляхом пошкодження пам`ятки культурної спадщини, прикладаючи фізичну силу, демонтував 6 залізобетонних тротуарних плит, в результаті чого пошкодив частину вищевказаної пам`ятки історії місцевого значення.

Потім, з метою приховування злочину, демонтовані ним залізобетонні тротуарні плити власноруч перекотив на визначену ним відстань від об`єкта культурної спадщини, тим самим місце вчинення кримінального правопорушення покинув.

В подальшому, за попередньою домовленістю із ОСОБА_5 , завантажив викрадені ним залізобетонні плити у кількості 6 штук до причепа легкового автомобіля марки ВАЗ 2105 та перевіз до свого місця постійного проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим розпорядився ними на власний розсуд.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив Магдалинівській селищній раді матеріальний збиток на загальну суму 1435 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 185 ч. 4, ст. 298 ч. 2 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно 12.06.2023 року пішов гуляти по с. Кільчень Новомосковського району Дніпропетровської області та побачив «Братську могилу мирних жителів» - жертв фашизму та невідомого радянського воїна». Він вирішив взяти з могили залізобетонні тротуарні плити. Він демонтував 6 залізобетонних тротуарних плит та перекотив плити власноруч на відстань від об`єкта культурної спадщини. Потім він подзвонив ОСОБА_5 та попросив щоб той приїхав. ОСОБА_5 він сказав, що знайшов плити на звалищі. Плити завантажили на причеп автомобіля та перевезли до його місця проживання. Плити повернуті потерпілому. У скоєному розкаюється.

Представник потерпілого Магдалинівської селищної ради ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності представника потерпілого. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності представника потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без представника потерпілого.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану та в умисному незаконному пошкодженні об`єктів культурної спадщини, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєних діянь.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 298 КК України, як умисне незаконне пошкодження об`єктів культурної спадщини.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий та нетяжкий злочини, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця проживання характеризується задовільно, групи інвалідності не має, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно висновку досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

З урахуванням ступені тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Ч. 2 ст. 298 КК України встановлена відповідальність за вчинення умисного незаконного пошкодження об`єктів культурної спадщини у вигляді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

За змістом ч. 1 ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне або як додаткове покарання. Згідно з ч. 2 цієї статті як додаткове покарання воно може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру злочину, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Виходячи з диспозицій зазначених норм закону України про кримінальну відповідальність, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із заняттям ним певною діяльністю.

Суд зазначає, що вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ст. 298 ч. 2 КК України не пов`язане з його посадою або із заняттям ним певною діяльністю, таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 298 КК України у вигляді позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Це узгоджується із положенням п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із заняттям ним певною діяльністю.

Остаточне покарання згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи думку прокурора, обставини вчинення кримінальних правопорушень та його наслідки, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого правопорушення, обставини які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судово товарознавча експертиза № 3354 від 25.07.2023 року вартістю 300 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ, у розмірі 300 грн. на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: шість залізобетонних плит, розміром 75х75 - 5 штук, 75х90 см - 1 штука, які передані на відповідальне зберігання старості Олександрівського старостинського округу ОСОБА_7 , - вважати повернутими потерпілому; оптичний диск із записом ходу проведення слідчого експерименту, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000171, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 4, ст. 298 ч. 2 КК України та призначити йому покарання:

-за ст. 185 ч. 4 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ст. 298 ч. 2 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи № 3354 від 25.07.2023 у розмірі 300 (триста) гривень.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: шість залізобетонних плит, розміром 75х75 5 штук, 75х90 см 1 штука, які передані на відповідальне зберігання старості Олександрівського старостинського округу ОСОБА_7 , - вважати повернутими потерпілому; оптичний диск із записом ходу проведення слідчого експерименту, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000171, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1