Справа № 553/2222/23
Провадження № 1-кп/553/1205/2023
В И Р О К

Іменем України

23.11.2023м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави кримінальне провадження № 0000337 від 03.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта неповна середня, інвалідності не має, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, без оформлення трудових відносин виконує будівельні роботи, зареєстроване місце проживання відсутнє, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 01.02.2011 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 27.06.2012 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду від 01.02.2011, призначено остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі (звільнений 20.01.2014 за відбуттям строку покарання);

- 22.10.2014 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2, ст. 15, ст. 70 КК України до арешту строком на 6 місяців (звільнений 19.02.2015 за відбуттям строку покарання);

- 20.05.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік (06.07.2016 знятий з обліку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2016);

- 28.03.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст. 186 КК України, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі (звільнений 14.11.2018 за відбуттям строку покарання),

?у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

02.07.2003, близько 10:00 години, ОСОБА_4 проходив поблизу Південного вокзалу, що за адресою: м. Полтава, площа Слави, 1, де виявив сплячим на землі ОСОБА_5 , поблизу якого знаходилася сумка останнього, після чого в останнього виник раптовий умисел на заволодіння чужим майном.

Реалізовуючи свій раптовий умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, керуючись корисливим мотивом і метою особистого збагачення, розуміючи, що на території України діє період воєнного стану, запроваджений Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який затверджений Верховною Радою України 2102-ІХ від 24.02.2022, та продовжений Указом Президента України № 9259/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02.05.2023, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до сумки, що знаходилась поряд із сплячим ОСОБА_5 , відчинив її та викрав із неї мобільний телефон «Huawei Y7» 3 GB RAM 32 GB ROM, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в синьому корпусі, вартістю 2 366,00 грн., внаслідок чого, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 02.07.2023, зранку, коли знаходився поблизу Південного вокзалу у місті Полтаві побачив чоловіка, який спав в кущах, поруч стояла недопиті пляшка горілки та пива, запальничка, цигарки, а також на відстані двох метрів сумка. Переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи корисливий мотив, скористався тим, що чоловік спав, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та наслідки, розуміючи, що на території України діє період воєнного стану, з сумки викрав мобільний телефон марки «Huawei» синього кольору та близько 60 гривень. Сумку викинув, також забрав недопиту пляшку горілки, цигарки та запальничку. В цей же день, коли був у знайомого, продав йому телефон за 200 грн. В подальшому, коли знайомий повідомив, що приходили працівники поліції та вилучили телефон, він зателефонував до поліції, розповів обставини вчинення крадіжки та з`явився до поліції.

Об`єм викраденого визнає, у вчиненому щиро кається, зазначив, що викрадене майно повернуто потерпілому, виражає осуд своєї поведінки, зробив відповідні висновки, просить суд суворо його не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в який просить провести підготовче засідання та судовий розгляд кримінального провадження без його участі, заявляти цивільний позов у кримінальному провадженні бажання не має. Просить призначити міру покарання обвинуваченому на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність та істинність їх позиції не викликає сумнівів. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого. Судом також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає повністю доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення та кваліфікує його дії:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка ), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий, не одружений, близько двох років проживає разом цивільною дружиною ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_1 , дітей не має, офіційно не працевлаштований, без оформлення трудових відносин виконує будівельні роботи в м. Полтаві, зареєстроване місця проживання відсутнє, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується задовільно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості скоєного правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, досудову доповідь органу пробації, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі, що відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Однак, з урахування даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, ставлення до вчиненого та прагнення обвинуваченого стати на шлях виправлення, суд вважає, що ОСОБА_4 не потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому остаточного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням зі встановленням іспитового строку відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Відносно ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22:00 години до 06:00 години наступного дня за місцем проживання з адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці до 21 жовтня 2023. (ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.08.2023, справа № 554/7550/23, 1-кс/554/10539/2023). Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 04.10.2023 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22:00 години до 06:00 години наступного дня за місцем проживання з адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто до 02 грудня 2023 року включно та покладено обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне залишити без змін - у вигляді домашнього арешту з продовженням дії покладених на нього обов`язків.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової експертизи № СЕ-19/117-23/11259-ТВ від 24.07.2023 у розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22:00 години до 06:00 години наступного дня за місцем проживання з адресою: АДРЕСА_1 - залишити без змін до набрання цим вироком законної сили. Продовжити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 до набрання цим вироком законної сили.

Речовий доказ по справі: мобільний телефон марки «Huawei Y7» 3 GB RAM 32 GB ROM, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в синьому корпусі, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - вважати повернутим за належністю законному власнику (розписка потерпілого ОСОБА_5 ).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: суддя ОСОБА_1