Справа 756/5521/20 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/943/2023 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бутівка Городнянського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 18 вересня 2019 року, близько 16 години 10 хвилин, керуючи технічно справним сідловим тягачем «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schmitz», номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Полярній, у м. Києві, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 підпункту «б», 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину по не регульованому пішохідному переході, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. В обґрунтування доводів поданої скарги вказав, що призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суперечить як засадам призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, так і позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах Пленумів присвячених питанням призначення покарання. Вважав, що призначаючи покарання суд першої інстанції не врахував усі обставини, які пом`якшували вину ОСОБА_9 , серед яких: постійне місце роботи на посаді водія, керування транспортним засобом в тверезому стані, на утриманні перебуває дружина-інвалід ІІ групи. На думку обвинуваченого, суд першої інстанції призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не врахував, що позбавляючи обвинуваченого такого права, позбавить його сім`ю єдиного джерела доходу. Просив вирок в частині призначеного покарання змінити та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а вирок залишити без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги, відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Цих вимог закону при призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Так, при призначенні ОСОБА_9 покарання судом було враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, а також відомості які характеризують його особу, а саме те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебував. У якості обставин, що пом`якшували покарання ОСОБА_9 суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків та наявність тяжкого захворювання. При цьому, обставин, які обтяжували покарання ОСОБА_9 суд не встановив. Врахувавши наведене, а також те, що потерпілі не наполягали на призначені суворого покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, суд першої інстанції належним чином обґрунтував прийняте рішення, врахувавши обставини вчинення злочину, характер порушення Правил дорожнього руху України та наслідки що настали. Судом були враховані і ті обставини, на які вказав обвинувачений у поданій апеляційній скарзі.

Колегія суддів оцінюючи призначене ОСОБА_9 покарання зважає на конкретні обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину, котрий, грубо порушуючи одразу кілька пунктів вимог ПДР, здійснив наїзд на ОСОБА_10 в момент, коли остання переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу та мала перевагу в русі; а також наслідки, що настали у вигляді смерті потерпілої на місці ДТП.

Позиція потерпілих, які не мають до ОСОБА_9 претензій матеріального та морального характеру і просили призначити останньому покарання без ізоляції від суспільства, а також просили не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не є визначальною з урахуванням конкретних обставин вчиненого обвинуваченим злочину та наслідків, що настали у результаті його вчинення.

За своїм видом та розміром призначене ОСОБА_9 покарання є таким, яке необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для пом`якшення цього покарання в тому числі і шляхом скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає апеляційну скаргу без задоволення.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 рокущодо ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

__________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4