ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1709/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/648/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000975 від 07.11.2022 за частиною 2 статті 111 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 , задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 07.03.2024 без визначення застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.01.2024, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою реєстрації обвинуваченої або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі, визначеному КПК України, невідкладно звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що судом було розглянуто клопотання прокурора, яке не відповідає вимогам статті 184 КПК України. Суд безпідставно дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Твердження суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються виключно на припущеннях. Ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні. За період перебування обвинуваченої під вартою не надходило повідомлень чи скарг від сторони обвинувачення, інших учасників, що обвинувачена намагалася спотворити чи знищити будь-яку з речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Всі докази знаходяться у сторони обвинувачення. Позиція обвинуваченої, яка бажає надавати пояснення, її належна процесуальна поведінка, свідчить про те, що вона не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню. ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, до адміністративної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Положення частини 6 статті 176 КПК України не є категоричними та обов`язковими щодо осіб, які не є військовослужбовцями. Вважає, що стороною обвинувачення вчиняються спроби протиправного притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка є потерпілою від збройної агресії. В матеріалах справи відсутні достатні та належні докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, наявні докази, які доводять її непричетність до кримінального правопорушення. У зв`язку із зауваженнями до порядку отримання доказів, деякі з них мають бути визнані недопустимими. Зазначає, що подія кримінального правопорушення не доведена. Посилається на отриману захисником інформацію про те, що з 14.02.2023 обвинувачена перебувала у щорічній відпустці та не мала доступу до даних платників податків, з 27.06.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні. Опитані свідки підтвердили відомості, які повідомляла обвинувачена. Відповідно до виписки з платіжної системи Приватбанк, ОСОБА_6 перераховувала кошти на рахунок благодійного фонду та на потреби ЗСУ. Згідно довідки МСЕК від 12.12.2022 обвинуваченій призначено третю групу інвалідності, надано рекомендації, які неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора. Обвинувачена має постійне місце проживання та реєстрації, має можливість проживати в м. Харків, стягнень за період перебування в слідчому ізоляторі не має, має сталий дохід у вигляді пенсії, заміжня, на її утриманні перебуває мати пенсійного віку ОСОБА_8 . Вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою призводить до порушень рішень ЄСПЛ. Судом не наведено доводів на спростування аргументів сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційних вимог захисника. Враховуючи, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 08.01.2024 захисником дотриманий, апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо його поновлення.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, покарання, що може загрожувати обвинуваченій у разі визнання винуватою, дійшов небезпідставного висновку, що ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування до ОСОБА_6 на даний час більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

З оскаржуваної ухвалу суду вбачається, що судовий розгляд не розпочато, свідки та обвинувачена не допитувалися, докази судом не досліджувалися. Враховуючи стадію судового провадження, та те, що обвинувачена знайома зі свідками у кримінальному провадженні, висновки суду щодо продовження існування ризиків, колегія суддів вважає мотивованими та апеляційні доводи захисника їх не спростовують. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги дані щодо соціальних зв`язків обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, однак вказані обставини не є достатньою гарантією дотримання обвинуваченою процесуальних обов`язків у випадку застосування іншого запобіжного заходу, з урахуванням змісту пред`явленого обвинувачення.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами клопотання прокурора та висновками суду, враховуючи особливості конкретної справи, високий рівень суспільної небезпечності інкримінованого злочину, який відповідно до пред`явленого обвинувачення посягає на основи національної безпеки України, що в умовах воєнного стану значно підвищує його небезпечність. З огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, та зміст клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, небезпідставними є висновки суду про наявність ризику переховування від суду, що може перешкодити подальшому судовому провадженню.

Наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України об`єктивно вбачається з характеру та фактичних обставин інкримінованого злочину. Захисник вказує на порушення порядку отримання доказів, що свідчить про їх недопустимість та недоведеність пред`явленого обвинувачення. Однак, суд апеляційної інстанції неодноразово зазначав, що на даній стадії провадження, під час перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності порядку отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо, так і в їх сукупності. Обгрунтованість підозри, яка стала підставою для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, була перевірена слідчим суддею на стадії досудового розслідування. Крім того, обґрунтованість підозри це сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. У клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою наведені достатні відомості, які вказують на наявність підстав, визначених КПК України, для продовження щодо обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність, судом першої інстанції прийнято обгрунтоване рішення за результатами розгляду клопотання прокурора. Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції відповідно до положень абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України обґрунтовано не визначив розмір застави на даному етапі судового провадження, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, висновки суду щодо не визначення розміру застави є законними та обґрунтованими. У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червнозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: