Справа № 748/1375/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/847/23
Категорія - ч. 2 ст. 309 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

особи, щодо якої передбачене застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6

його законного представника ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 щодо якого застосовані примусові заходи медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0001450 від 09 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

Процесуальні витрати на залучення експерта віднесені на рахунок держави.

Питання про долю речового доказу вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, у травні 2022 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, без мети збуту, перебуваючи на присадибній ділянці за місцем свого постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , зірвав дикоростучі рослини роду Коноплі, які в подальшому залишив зберігати в будинку за місцем проживання.

03 листопада 2022 року, в період часу з 15 год. 14 хв. по 15 год. 32 хв., працівниками поліції в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку виявили та в подальшому вилучили у ОСОБА_6 речовину рослинного походження, верхівкові частини та листя, які згідно висновку експерта №СЕ-19/125-22/8617-НЗПРАП (х) від 04.01.2023 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становила 641,0 г, що є великим розміром, яку ОСОБА_6 незаконно зберігав, за місцем свого фактичного проживання, для власного вживання без мети збуту.

Згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, з наступними змінами та доповненнями, канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено (таблиця 1, список 1).

В апеляційній скарзі захисник адвокат адвокат ОСОБА_8 просить у порядку п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України дослідити та надати оцінку доказам, якими обґрунтовується оскаржувана ухвала, змінити ухвалу суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу зі звичайним наглядом та пом`якшити йому застосовані судом примусові заходи медичного характеру.

Ухвалу суду вважає незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає зміні у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 .

Так, для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі у разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно-небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

У висновку судово-психіатричної експертизи №146 від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 відсутня інформація щодо конкретного виду примусових заходів медичного характеру в розумінні ст. 94 КК України, який необхідно застосувати до його підзахисного.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 КК України, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на шість місяців. У даному провадженні, судово-психіатрична експертиза щодо ОСОБА_6 проводилась з 01 по 16 березня 20213року, тобто пів року тому. За цей час його підзахисний ніяких правопорушень не вчинив, за місцем проживання характеризується позитивно, при цьому, в судовому засіданні пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав на сімейні обставини, які в минулому впливали на його психічне здоров`я, зазначив, що на даний час почуває себе набагато краще та висловив свою згоду в разі необхідності лікуватись в амбулаторних умовах. Дані обставини, на думку захисника, свідчать проте, що з часу проведення експертизи, стан ОСОБА_6 дійсно покращився.

Відповідно до абз. 3 п. 16 ППВСУ №7, не можна застосовувати примусові заходи медичного характеру, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності або обмеженої осудності чи захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, до винесення судом ухвали (постанови) одужала або її психічний стан змінився настільки, що вона перестала бути небезпечною для себе чи інших осіб.

Коли висновки експертиз є недостатньо зрозумілими, неповними або виникає потреба у з`ясуванні додаткових питань, суд повинен викликати в судове засідання експерта-психіатра чи судово-медичного експерта, а за умов, зазначених у КПК, призначити додаткову чи повторну експертизу.

Зважаючи на мету лікування ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь, на думку сторони захисту, можливо досягнути за допомогою застосування щодо нього більш м`яких примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заслухавши доповідача, особу, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, її законного представника та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про пом`якшення мір медичного характеру, застосованих до ОСОБА_6 , прокурора, який ухвалу суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, ухвалу суду змінити в порядку ч.2 ст. 404 КПК України.

Відповідно до статті 513 КПК України та пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», при розгляді справи про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен з`ясувати: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, ухвала суду має відповідати вимогам вищевказаної статті КПК України і містити в собі, як формулювання суспільно-небезпечного діяння, визнаного судом встановленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги захисника, ним оскаржується судове рішення виключно в частині виду застосованого виду примусового заходу медичного характеру.

Вказуючи на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи сторони захисту в тій частині, що з моменту проведення експертизи ОСОБА_6 минуло більше ніж півроку, тому відповідно до ч. ч. 2 ст. 92 КК України та роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд мав вирішити питання щодо необхідності призначення та проведення огляду його підзахисного комісією лікарів-психіатрів, який має проводитись не рідше одного разу на шість місяців, захисник не звернув уваги, що в своєму переконанні щодо обов`язку суду керується вимогами кримінального закону, який стосується осіб, щодо яких вже обрані примусові заходи медичного характеру і проведення огляду не рідше одного разу на шість місяців вимагається виключно для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу, тобто вказані захисником положення Закону не стосуються тих осіб, яким ще не визначені міри медичного характеру.

Більш того, відповідно до ст. 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Статтею 242 КПК України визначено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Таким чином, заявляючи під час судового розгляду клопотання про призначення експертизи, сторона кримінального провадження повинна вказати конкретні, визначені законом підстави для проведення такої експертизи і навести відповідне обґрунтування.

Під час розгляду клопотання захисником не було заявлено про необхідність призначення повторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 , не було наведено, з яких підстав він не погоджується з висновком попереднього експерта та чим покликана його незгода з таким висновком, окрім того, що експертом не визначений вид нагляду.

На доводи захисника судом було надано належні та обґрунтовані відповіді. Крім того, після проведення експертизи та встановлення необхідності у застосуванні примусових заходів медичного характеру із поміщенням ОСОБА_6 в спеціальний лікувальний заклад з метою обов`язкового його лікування, самостійно ОСОБА_6 жодного лікування не проходив, отже, сумнівним є факт, що стан його психічного здоров`я покращився сам собою, як про це стверджує сторона захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висловлення незгоди з висновком експерта під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій неконкретизована вказівка на доцільність проведення ще однієї експертизи, не можна ототожнювати незгоду захисника з видом нагляду із зверненням до суду з клопотанням про проведення експертизи, тому суд першої інстанції не мав підстав для вирішення цього питання за правилами ст. 332 КПК України, як не має таких підстав і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №146 від 16 березня 2023 року в ОСОБА_6 мають місце ознаки параноїчної шизофренії (F20.0 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), що випливає з амнестичних відомостей та матеріалів кримінального провадження.

ОСОБА_6 за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У ОСОБА_6 за його психічним станом на теперішній час порушена здатність правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення.

Так, у підекспертного, приблизно з 2019 року, з`явилися психічні розлади, які супроводжувались параноїчною симптоматикою, в зв`язку з чим він неодноразово перебував на лікуванні у психіатричному стаціонарі, де йому був встановлений діагноз: параноїдна шизофренія.

Під час дослідження у підекспертного були виявлені маячні розлади в анамнезі, а також характерні для шизофренічного процесу розлади з боку мислення (резонерство, паралогічність, сковзання), ефектно-вольовій сфері (емоційна холодність, неадекватність, нестійкість), імпульсивність при грубому порушенні критики до свого захворювання і правової ситуації, що складалася. Вищезазначені зміни психіки під експертного сягають такого ступеню та глибини, що позбавляють його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними на періоди часу, до яких відносяться кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він підозрюється.

Враховуючи перебіг клінічної картини психічного захворювання під експертного, яке супроводжується маячними ідеями в анамнезі, афективною нестійкістю та імпульсивністю в актуальному статусі, а також характером інкримінованого йому діяння, яке не пов`язане з посяганням на життя та здоров`я інших осіб, то за своїм психічним станом ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 92 КК України, показано поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Доводи захисника щодо виду застосованого до ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, який на його думку є занадто суворим і його підзахисному достатньо буде надання допомоги в амбулаторному порядку, не приймаються до уваги, як і не приймаються до уваги його твердження про те, що експертом не був визначений вид нагляду, чого не мав робити і суд. На його думку, суд повинен був викликати експертів в судове засідання для з`ясування питання який вид нагляду належить застосувати до ОСОБА_6 .

Такі твердження захисника суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

За результатами проведення судово-психіатричної експертизи було встановлено, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 92 КК України, показано поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Висновок експерта в частині виду примусових заходів медичного характеру, якщо експертом визначений такий вид примусових заходів, має для суду рекомендаційний характер і лише суд, ураховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, застосовує певний вид примусового заходу, таке право суду віднесено до його дискреційних повноважень, як і при вирішенні питання щодо міри покарання, яку належить визначити особі, визнаній винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Наведене узгоджується із положенням п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, згідно з яким під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид, це не віднесено до компетенції експертів, як помилково вважає захисник.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про вид примусового заходу медичного характеру, який необхідно застосувати до ОСОБА_6 , дослідивши у сукупності пояснення особи, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, зібрані у кримінальному провадженні докази, врахував, що останній з 2019 року звертається за медичною допомогою до лікаря психіатра, з 05 вересня 2019 року перебуває на обліку з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг, а також те, що на час проведення експертизи у ОСОБА_6 були виявлені маячні розлади в анамнезі, а також характерні для шизофренічного процесу розлади з боку мислення, імпульсивність при грубому порушенні критики не тільки до свого захворювання, але й до правової ситуації, що склалася.

Врахувавши наведені обставини, положення статей 94 КК України, 513 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, з чим погоджується і колегія суддів .

Разом з тим, з ухвали суду з мотивувальної частини підлягає виключенню, що ОСОБА_6 діяв умисно, на присадибній ділянці за місцем свого постійного проживання зірвав та незаконно зберігав у великих розмірах наркотичний засіб канабіс.

Умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. У особи, яка визнана неосудною, умислу бути не може.

Також підлягає виключенню посилання в ухвалі суду на травень 2022 року, оскільки є загальновідомим, що збирання конопель у цей час неможливо, про що зазначали як особа, щодо якої передбачене застосування примусових заходів медичного характеру, так і її законний представник, у зазначений час тільки проростають коноплі і зірвати верхівки частини та листя на присадибній ділянці, не можна.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

На підставі ч.2 ст. 404 КПК України, ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2023 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду, що ОСОБА_6 діяв умисно, коли зірвав у себе на присадибній ділянці речовину рослинного походження, верхівкові частини та листя коноплі, яка є наркотичним засобом канабісом та яку незаконно зберігав у великих розмірах без мети збуту та що такі дії були вчинені у травні 2022 року.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13