№697/2494/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження № 0000650 від 18.09.2017 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Aпocтoлoво Дніпропетровської області, українець, громадянин України. зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, працюючий водієм в КЗ «Криворізька станція швидкої медичної допомоги ДОР», раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

цивільного представника потерпілих та цивільного позивача адвоката ОСОБА_6 ,

цивільного позивача ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 17.09.2017 року, близько 10 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині 12-го км. автомобільної дороги «Канів-Чигирин-Кременчук» в напрямку м.Канева Черкаської області, діючи необережно, в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених. постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху) в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руку, відповідно не реагував на її зміну, та, порушуючи вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, i стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу та, своєчасно не відреагував па виниклу небезпеку для руху - заокруглення дороги, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення із автомобілем «DAEWOO Nubira» д.н.з. НОМЕР_2 , в наслідок чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови з переломом потиличної кістки, забоєм головного мозку, крововиливом лівої вушної раковини, які згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/2020 від 17.11.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної приходи та настанням наслідків у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину не визнавав, суду пояснив, що 16.09.2017 року до нього звернулася ОСОБА_11 , з проханням звозити її і її знайомих, на її мікроавтобусі, до м.Києва. На дану пропозицію він погодився, так як хотів відвідати свою сестру. На наступний день, близько 3 години ранку, він перевірив справність мікроавтобуса і вони виїхали до м.Києва, в автобусі було 18 пасажирів. Під час руху, перед виконанням маневру повороту праворуч, за 100-150 метрів знизив швидкість до 80 км/год, перед самим перехрестям почав гальмувати, але відчув раптовий вихід із ладу гальм керованого ним транспортного засобу, що він не міг ніяк передбачити. Автомобіль зайшов у поворот та виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем Деу. Вважає, що вийшов з ладу вакуумний підсилювач гальм. Обвинувачений наполягав на тому, що в зв`язку з тим, що гальма відмовили раптово, він жодних порушень Правил дорожнього руху не допускав.

В подальшому, обвинувачений свою позицію змінив, винним себе визнав, пояснив, що повністю відшкодував завдані збитки, просив суворо його не карати.

Крім визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:

Показами свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що 17.09.2017 близько 10-ї години, рухаючись до м. Черкаси на власному автомобілі на перехрещенні доріг помітив, як на великій швидкості, рухається білий «Volkswagen LT 35» та намагався увійти в поворот, відреагувавши на це відразу скерував свій автомобіль на праве узбіччя та зупинився після чого вказаний автомобіль здійснив зіткнення з керованим ним автомобілем передніми частинами.

Показами свідка ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що 17.09.2017 перебувала в автомобілі ОСОБА_7 , вони з сестрою та дітьми їхали до м. Черкаси під`їжджаючи до повороту на м. Черкаси, побачила як в ixню сторону на великій швидкості повертає мікроавтобус, який виїхав на їхню смугу pyxy. Водій ОСОБА_7 реагуючи на ситуацію що сталася екстрено загальмував, але мікроавтобус здійснив зіткнення в передню частину ix автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її син ОСОБА_10 сильно травмував голову та проходив лікування в реанімаційному відділенні Канівської ЦРЛ після чого в дитячій обласній лікарні. ОСОБА_3 відливав її сина водою, так як той був без свідомості. Потім її відвезли до лікарні. На початок судового розгляду обвинувачений надав допомогу на 2500 грн.

Показами свідка ОСОБА_12 , яка пояснила суду що 17.09.2017 разом із своїм чоловіком, сестрою, дітьми, їхали до м. Черкаси, фактично перед поворотом ліворуч помітила мікроавтобус, який рухався на великій швидкості та зрозуміла, що водій мікроавтобусу намагається увійти в поворот, після чого він виїхав на їхню смугу pyxy та відбулося зіткнення передніми частинами транспортних засобів. Внаслідок ДТП отримала травму голови та проходила лікування в Канівській ЦРЛ.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що 17.09.2017 разом із іншими вірянами їхали з м. Апостолове до м. Київ на мікроавтобусі. У дорозі задрімали та прокинулися від різкого гальмування після чого відбулося зіткнення з легковим автомобілем.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що 17.09.2017 разом із іншими вірянами їхали з м. Апостолове до м. Київ на мікроавтобусі. Під час повороту автобус виїхав на зустрічну смугу руху та вдарив інший автомобіль . Свідок відчувала гальмування, так як воно було досить різке.

Свідок ОСОБА_15 , пояснив суду, що із дружиною їхали в м. Київ мікроавтобусом. Так як, він сидів за водієм, то постійно помічав, що той перевищував швидкість, особисто бачив на спідометрі швидкість близько 120 км/год. Перед ДТП бачив перехрестя водій швидкість не знизив, а в зв`язку з тим, що швидкість автобуса була досить велика, його знесло на зустрічну смугу і відбулося зіткнення.

Свідок ОСОБА_11 , пояснила суду, що мікроавтобус «Volkswagen LT 35» д.н.з. НОМЕР_1 належав її померлому чоловікові. У вересні 2017 року, віряни їхньої церкви вирішили поїхати в м.Києв. На її прохання ОСОБА_3 згодився бути водієм. Рано вранці вони виїхали з м.Апостолове, в автобусі вона перебувала поряд з водієм. Перед поворотом ОСОБА_3 не знизив швидкість, яка була близько 100-110 км/год і автобус затягло на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення. Вважає, що ДТП сталася саме з вини ОСОБА_3 який не своєчасно почав зменшувати швидкість перед крутим поворотом.

Свідок ОСОБА_16 , суду пояснила, що момент ДТП не пам`ятає, разом з тим чітко заначила, що, після ДТП водій ОСОБА_3 , разом із ОСОБА_11 відкручували додатково встановлені сидіння мікроавтобуса.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , кожен окремо, пояснили суду, що були запрошені в якості понятих на проведення слідчого експерименту. Розповіли про деталі проведення даної слідчої дії.

Окрім показів свідків, вина ОСОБА_3 підтверджується наступними документами:

-протоколом огляду місця події з додатками, яким зафіксовано положення транспортних засобів після ДТП та слідову картину;

-протоколом огляду транспортних засобів, в якому зафіксовано їхні пошкодження;

-висновками судово-медичних експертиз №02-01/2020 від 17.11.2017 та 02-01/2087 від 28.12.2017, яким встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_10 (тяжкі тілесні ушкодження) та заначено, що дані ушкодження могли виникнути під час ДТП;

-слідчими експериментами за участю ОСОБА_7 , в ході яких останній чітко пояснив обставини ДТП та відтворив їх на місці події;

-висновками експертиз технічного стану 4/2075 від 01.11.2017 та № 4/2076 від 01.11.2017, в яких зазначено, що до моменту ДТП автомобіль ДЕУ та автомобіль Фольксваген знаходилися у працездатному стані (деталі ходової частини, рульового керування та гальмівна система);

-висновком експерта № 4/2114 від 06.11.2016 року, згідно якого в первинний контакт вступали передні частини автомобілів;

-висновком експерта № 4/393 від 04.05.2018 та висновком експерта № 4/333 від 19.06.2019, яким встановлено порушення п.12.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , дане порушення знаходиться в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП;

-висновком експерта №4/2025 від 18.12.2017 року, згідно якого, технічна можливість уникнути ДТП для водія ОСОБА_19 полягала у виконанні ним вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР України;

-висновком експерта № KCE-19/124-23/3450-IT, якими встановлено, що гальмівна система автомобіля Фолькскваген не мала недоліків чи пошкоджень, що могли спричинити ДТП;

Отже, у сукупності з показаннями обвинуваченого, свідків вищевказані докази підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 , що спричинило потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, та підтверджують факт порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п. 12.1. ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Тому, вказані вище докази, що досліджувались судом, є належними, допустимими, достовірними, взаємодоповнюють один одного, і в своїй сукупності повністю доводять вину обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень.

Виконаний на замовлення сторони захисту висновок експерта № СЕ-19- 21/9963-IT від 21.05.2021 суд до уваги не приймає, так як вихідні дані надані експертам стороною захисту не в повній мірі відповідають обставинам справи, встановленим судом, під час допиту свідків.

Так, у вихідних даних, наданих експертам зазначено, що ОСОБА_3 почав знижувати швидкість приблизно на відстані 100-150 метрів до перехрестя, а на відстані 58,8 м почав гальмувати більш інтенсивно, а свідки, які перебували в автобусі, суду пояснили, що ОСОБА_3 почав різко гальмувати вже перед самим перехрестя, автобус гальмував настільки сильно, що склалися сидіння під вагою пасажирів, які в них упиралися.

Крім того, вказана захистом у вихідних даних, обставина виходу з ладу вакуумного підсилювача гальм, також не відповідає дійсності, так як в ході проведення призначеної судом в ході розгляду справи комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану транспортного засобу № KCE-19/124-23/3450-IT, встановлено, що гальмівна система автомобіля Фолькскваген не мала недоліків чи пошкоджень, що могли спричинити ДТП, а покази ОСОБА_3 щодо відмови системи вакуумного підсилювача гальм є технічно неспроможними.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Оцінивши вищевказані докази, які є належними та допустимими, судом приймаються до уваги при розгляді даного кримінального провадження, оскільки порушення норм КПК Українипри збору даних доказів не було встановлено.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що вина ОСОБА_3 в скоєному кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження і його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.2 ст.286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно дост.66 КК України суд визнає добровільне відшкодування збитків потерпілому та цивільному позивачеві.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер допущеного ОСОБА_3 порушення Правил дорожнього руху, характер та ступінь тяжкості наслідків у виді отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, відомості про особу обвинуваченого.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд також враховує данні про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має постійне джерело доходу, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, а також думку потерпілого та цивільного позивача, які через свого представника ОСОБА_6 повідомили суд, що не мають претензій до обвинуваченого, просять призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

На підставі викладеного, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 та відсутність обставин, що його обтяжують, враховуючи думку представника потерпілого та цивільного позивача, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

За змістом п. 21 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України№ 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Що стосується, прохання ОСОБА_3 не позбавляти його права керування транспортним засобом, в зв`язку з тим, що він працює водієм швидкої медичної допомоги, суд зазначає наступне, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Наявність такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. В даному випадку, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 допустив грубе порушення ПДР, внаслідок чого було завдано тяжких тілесних ушкоджень малолітньому, після ДТП, відкручував додаткові сидіння в мікроавтобусі, чим намагався уникнути чи полегшити свою відповідальність за скоєне, щиро не покаявся, протягом судового розгляду вину фактично не визнавав, а визнав її лише перед судовими дебатами, розуміючи беззаперечність доказів, тоді ж і відшкодував збитки потерпілому та цивільному позивачеві. За таких обставин, суд вважає, що призначення ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, є справедливим та необхідним.

Цивільні позовоми ОСОБА_5 , ОСОБА_7 залишити без розгляду в зв`язку з надходженням заяви їхнього представника адвоката ОСОБА_6 .

Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому основне покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання, встановивши йому іспитовий строк два роки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільні позовоми ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - залишити без розгляду

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на загальну суму 13102 грн. 60 коп.

Зняти арешт з автомобіля «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіля «DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , накладений ухвалами слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2017 року.

Речові докази, по справі, після набрання вироком законної сили:

- автомобіль «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходиться на території Канівського ВП ГУНП в Черкаській області, передати ОСОБА_11 ;

- автомобіль «DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який знаходиться на території Канівського ВП ГУНП в Черкаській області, передати ОСОБА_7 , як власнику.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області.

Суддя: ОСОБА_1