Справа № 950/3588/23
Номер провадження 1-кс/950/606/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі:слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши в залі суду в місті Лебедині справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

В С Т А Н О В И В :

До Лебединського районного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вмотивована тим, що 04.12.2023 року він звертався до ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області з заявою про скоєння керівником Споживчого товариства «Слобожани» ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 192, ч. 1 ст. 222 та ч. 1 ст. 364 КК України.

Проте, відділенням поліції № 3 (м. Лебедин), при наявності, на думку заявника, відомостей про ознаки кримінальних правопорушень, в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України зазначені відомості до ЄРДР внесені не були.

Тому ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати бездіяльність слідчих протиправною, зобов`язати орган досудового розслідування ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення за його заявою від 04.12.2023 року та надати йому витяг з ЄРДР.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, обґрунтувала їх тим, що співробітниками Лебединського ВП перевірка його заяви про вчинення кримінального правопорушення проведена поверхово, не в повному обсязі. Зокрема, не було перевірено права ТОВ «Слобожани» користуватись земельною ділянкою, де розташований ринок та обставин її передачі виконкомом Лебединської міської ради, підприємству «Лебединський колгоспний ринок», ПО «Лебединський ринок» та СТ «Слобожани».

При цьому він повідомив, що є приватним підприємцем, здійснює торгівлю промисловими товарами, які зберігаються в його приміщеннях, розташованих поряд з територією ринку, але ствердив, що продає їх поза межами цієї території, а не з території ринку.

Разом з тим, ОСОБА_3 не довів до відома суду обставин, які дають підстави вважати, що орендовані ним торгові місця на речовому ринку в м. Лебедині належать не СТ «Слобожани», а іншій особі; що сплачена ним на підставі договорів оренди орендна плата була отримана споживчим товариством незаконно та що керівник СП «Слобожани» має відношення до подій, в яких брали участь виконком Лебединської міської ради, підприємство «Лебединський колгоспний ринок» та ПО «Лебединський ринок» в 1988, 1993 та 1999 роках.

Слідчий в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про час, дату і місце розгляду скарги був сповіщений належним чином.

З матеріалів, доданих до скарги та зібраних у відділенні поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП і досліджених в судовому засіданні вбачається, що 04.12.2023 року ОСОБА_3 звернувся до ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області з письмовою заявою, в якій повідомив, що з 2019 по 2022 рік СТ «Слобожани» отримували від нього кошти за передачу в оренду торгових місць № 97, № 100 на промисловій частині ринку м. Лебедина, за адресою пл. Соборна, 44, які на думку заявника їм не належать, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) (а.с. 4).

На підтвердження фактів, наведених у своєму зверненні, заявник не надав працівникам поліції письмових доказів, проте під час попередніх звернень до Лебединського ВП, які мали місце 17.11.2023 року та 24.11.2023 року ним було надано копію договору оренди торгівельного місця від 08.07.2018 року № 50, згідно якого СТ «Слобожани» надало, а ОСОБА_3 прийняв у строкове платне користування торгівельні місця № 97 та № 100 площею 14 м2 за адресою м. Лебедин, пл. Соборна 37А для здійснення підприємницької діяльності з метою зберігання та продажу промислових товарів, лист керівника СТ «Слобожани» від 16.07.2022 року № 56 про те, що це товариство, укладаючи з підприємцями договори оренди торгівельних місць, було наділено повноваженнями укладати такі угоди та збірний кадастровий план м. Лебедина, на якому зображено загальну територію промислового ринку та навколишні будівлі.

Звернення ОСОБА_3 були розглянуто Лебединським ВП № 3 і листами його керівника від 24.11.2023 року № 17462, 01.12.2023 року № 17760/С-119 та 08.12.2023 року № 18028/С-120 заявника було повідомлено про те, що по факту вчинення відносно нього шахрайських дій з боку СТ «Слобожани» було проведено перевірку та встановлено відсутність ознак кримінального та адміністративного правопорушення та наявність цивільно-правових відносин між сторонами конфлікту.

При цьому, до скарги, поданої суду заявником додано копії договорів оренди торгівельного місця від 08.07.2018 року № 50 та від 01.07.2020 року № 103 та акту приймання-передачі (а.с. 6-10), копії листів ОСОБА_3 до СТ «Слобожани» з вимогою надати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташовані торгівельні місця № 97 та № 100 та повернути сплачені ним кошти орендної плати за період з 01.04.2019 по 01.04.2022 в сумі 25 000 грн., оскільки, на його думку, договори оренди вказаного нерухомого майна не відповідають дійсності, копії листів керівника СТ «Слобожани» від 17.05.2022 року № 12 та від 17.06.2022 року № 48, яким ОСОБА_3 був повідомлений, про необхідність погашення заборгованості по сплаті орендної плати за користування орендованим майном, а також про те, що СТ «Слобожани», укладаючи договори оренди торгівельних місць, було наділено повноваженнями укладати такі угоди та не затверджений проект статуту Лебединського колгоспного ринку (а.с. 11-22).

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути:

1) відібрано пояснення;

2) проведено медичне освідування;

3) отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Згідно ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься серед іншого, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п.п. 1 п. 2 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної Прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139 до ЄРДР повинні вноситись лише ті відомості про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Вислухавши заявника скарги та вивчивши матеріали звернення ОСОБА_3 до Лебединського ВП № 3 та матеріали, надані Лебединським ВП № 3, суд вважає необхідним в задоволенні скарги відмовити, так як в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 будучи приватним підприємцем і займаючись торгівлею промисловими товарами та уклавши договори оренди торгівельних місць на території речового ринку в м. Лебедині через деякий час дійшов висновку, що орендодавець СТОВ «Слобожани» не оформив належним чином своїх прав щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований ринок і 17.11.2023 року, 24.11.2023 року та 04.12.2023 року ОСОБА_3 звернувся до ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області з письмовими заявами, в яких виклав обставини, що на його думку свідчать про вчинення кримінального правопорушення.

Листами керівника ВП № 3 (м. Лебедин) від 24.11.2023 року № 17462 та 01.12.2023 року № 17760/С-119 заявника було повідомлено про те, що по факту вчинення відносно нього шахрайських дій з боку СТ «Слобожани» було проведено перевірку та встановлено відсутність ознак кримінального та адміністративного правопорушення.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням ОСОБА_3 від 04.12.2023 року відомостей внесено не було.

Суд бере до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ), викладену у листі від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17) «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», з якої вбачається, що питання правової оцінки заяви чи повідомлення на предмет обґрунтованості викладених у них відомостей, що свідчать саме про кримінальне правопорушення, є складним і неоднозначним, і воно характеризує стан судової практики розгляду аналізованої категорії скарг.

Так, «у слідчій і в судовій практиці щодо цього питання є щонайменше два підходи. Згідно з першим передбачається так зване автоматичне внесення відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення. Цей підхід не передбачає оцінки відповідної заяви чи повідомлення на предмет того, що викладені відомості дають підстави констатувати певні ознаки складу злочину. У свою чергу, другий підхід не передбачає автоматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях - вносяться лише визначені як такі, що, на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення». ВССУ, наводячи приклад, що в окремих випадках слідчі судді перевіряють не лише факт реагування чи не реагування на заяву про кримінальне правопорушення, а й здійснюють аналіз причин, внаслідок яких належне реагування не було забезпечено, категорично не заперечував можливість такої судової практики.

Перший підхід, по суті є формальним, і полягає у тому, що будь-яка заява (повідомлення), що має назву (якщо це письмовий документ) чи якщо його так називає заявник (в усній формі) «заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення» абсолютно незалежно від змісту такого повідомлення, мають спричиняти внесення уповноваженими особами (слідчим чи прокурором) відомостей з такої заяви (повідомлення) до ЄРДР та початок досудового розслідування.

Для Суду очевидно, що обрання такого формального підходу спричиняє ряд негативних наслідків як для держави та суспільства, так і для окремих людей, і може в окремих випадках зумовлювати внесення до ЄРДР явно недоречних відомостей (наприклад, у разі якщо така заява не містить взагалі жодних даних окрім назви; у разі якщо в ній йдеться про очевидно правомірну поведінку тих чи інших осіб; у разі, якщо в заяві не зазначається яке саме кримінальне правопорушення скоєно (навіть не йдеться про його родову приналежність); у разі, якщо йдеться про події які взагалі відбуваються поза волею людини тощо).

У зв`язку із цим Суд дотримується іншого підходу змістовного. Такий підхід базується на нормах чинного законодавства виходячи з наступного.

Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК). Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (частина 2 статті 1 КК). Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише

перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Вказана інформація необхідна для визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту». Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...».

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

За таких обставин суд не може взяти до уваги доводи заявника в тій частині, що його припущення щодо вчинення кримінального правопорушення та сумніви у праві СТ «Слобожани» передавати в оренду торгові місця Лебединського ринку промислових товарів на підставі укладених між ним і даним товариством договорів оренди є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також суд бере до уваги і ту обставину, що в своїх зверненнях до відділу поліції заявник скарги не оспорював факту торгівлі саме на торгівельних місцях №№ 97 та 100, що цей факт об`єктивно стверджується договорами оренди і актами прийому передачі цих місць.

Тому суд критично відноситься до тверджень заявника скарги в тій частині, що він торгував своїми товарами на вулицях міста та в своїй квартирі, зберігав їх в приміщеннях розташованих поряд з межею земельної ділянки, на якій розташований ринок і не продавав на ринку, що на думку ОСОБА_3 також свідчить про незаконність вимог про сплату ним орендної плати відповідно укладених договорів і вчинення щодо нього кримінального правопорушення.

Таким чином, суд доходить висновку щодо відсутності в заяві ОСОБА_3 від 04.12.2023 року достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані в ній події свідчать про вчинення кримінального правопорушення та не може взяти до уваги доводи заявника скарги щодо незаконності і поверховості перевірки, проведеної співробітниками Лебединського ВП № 3, так як вони суперечать вимогам ч. 3 ст.214 КПК України.

Тому, в контексті ч . 4 ст. 214 КПК України, суд вважає, що у даному випадку слідчим та іншими співробітниками Лебединського ВП не було допущено бездіяльності і в задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 28, 55, 56, 214, 303, 306-307 КПК України;

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_6