Провадження № 11-кп/824/5422/2023 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 30 листопада 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000737 від 26.04.2023року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року, продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 30 листопада 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи такі вимоги зазначає, що прокурором не наведено обгрунтовання неможливості застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час відпали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити запобіжний захід, на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що суд не надав належної оцінки відсутності обгрунтування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку вимог та доводів поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , врахував тяжкість інкримінованого їм кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскацією майна, ступінь суспільної небезпеки скоєного, тривалість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, та зроблено висновок, що останні можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити свою злочинну діяльність.

Крім того, суд також врахував, що до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні вже застосовувалися інші запобіжні заходи не пов`язанні з позбавленням волі, водночас обвинуваченими покладені на них обов`язки виконанні не були, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні іншого кримінального правопорушення, яке вчинене ними під час перебування їх на запобіжних заходах не пов`язаних з позбавленням волі, відтак вказані запобіжні заходи були змінені на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов переконання, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки менш суворі запобіжні заходи не зможуть на даному етапі забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи наведені в апеляційних скаргах захисників, про те, що стороною обвинувачення не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»).

Обґрунтовуючи висновок щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з огляду на стадію судового провадження суд першої інстанції врахував характер висунутого кожному обвинувачення, тяжкість вчинених злочинів, вид та розмір покарання, що їм загрожує.

Взяв до уваги суд і всі дані про особу кожного обвинуваченого, на які звертають увагу в апеляційних скаргах захисники, а також їх соціальні зв`язки.

Зважаючи на такі обставини на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність, і такі ризики за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилися.

Доводи апеляційних скарг про те, що ризики на які посилається суд першої інстанції є безпідставними, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки жодних даних та доказів, які б спростовували існування ризиків, в суді апеляційної інстанції наведено не було.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновками місцевого суду про те, що застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даній стадії судового провадження буде недостатнім для запобігання ризикам, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених, обгрунтованість висунутого кожному з них обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про кожного з них, та зроблено вмотивований висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний із триманням під вартою.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 30 листопада 2023 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: