Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді контрольне провадження 11-кп/4806/698/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2023.

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 06.01.2024 включно, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави та обсяг обов`язків у разі її внесення, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Камінь-Каширський Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, знаходиться об`єднане кримінальне провадження за № 0000329 від 14.04.2021 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

07.11.2023 від прокурора Ужгородської окружної прокуратури надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 . Необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу прокурор обґрунтував тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеними у ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити спроби незаконного впливу на свідків, потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінальне правопорушення.

Продовжуючи ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились і продовжують існувати, докази в судовому засіданні не перевірені в повному обсязі,у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні. Судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, ряд з яких, відповідно до вимог ст. 12 КК України

-2-

відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, у зв`язку з чим щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та у разі внесення застави поклав на обвинуваченого передбачені ст. 194 КПК України обов`язки, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід. Вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм діючого КПК України, а висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Також захисник просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 08.11.2023, оскільки не був ознайомлений зі змістом та мотивами прийнятого судом рішення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у відсутності прокурора, обвинуваченого, захисника, оскільки останні не заявляли клопотання про їх участь у розгляді апеляційної скарги. При цьому колегією суддів враховується і заява захисника про можливість розгляду апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

16.11.2023 адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2023 та одночасно заявив клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що не знав про мотиви постановленого слідчим суддею рішення, а тому у визначений процесуальним законом семиденний строк не міг навести обґрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ухвала суду від 08.11.2023 постановлена в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , при цьому, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 08.11.2023 оголосив лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст було оголошено 10.11.2023 без учасників судового розгляду, при цьому жодних відомостей про отримання адвокатом ОСОБА_6 копії оскаржуваної ухвали матеріали контрольного провадження не містять.

Зазначене, на переконання апеляційного суду перешкодило адвокату ОСОБА_6 належним чином реалізувати право обвинуваченого ОСОБА_5 на апеляційне оскарження ухвали суду в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подане адвокатом ОСОБА_6 клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2023 підлягає задоволенню, а строк апеляційного оскарження поновленню.

-3-

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішуючи питання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до спливу двомісячного строку, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання останнього під вартою.

-4-

Судом встановлено, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, натомість останнім та його захисником не доведено, що вказані ризики відпали, зменшилися і є неактуальними.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, судом об`єктивно враховано всі обставини та ризики передбачені ст. 177 КПК України, для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення визначеного строку дії запобіжного у виді тримання обвинуваченого під вартою.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, ряд з яких, відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, незаконний вплив на потерпілого та свідків з метою зміни ними показів на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, які на даний час не відпали та не зменшилися.

При цьому, зазначені у апеляційній скарзі мотиви також не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду і застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Колегія суддів вважає, що матеріали контрольного провадження не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. Не були вони надані стороною захисту й під час судового та апеляційного розгляду.

-5-

Крім того, колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, зокрема, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом з тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують продовження існування заявлених прокурором ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі й домашній арешт.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції немає, а тому ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити, поновити останньому строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2023.

-6-

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2023, щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді