Справа № 442/5615/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/941/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну виду покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну виду покарання більш м`яким.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 від 18 липня 2023 року задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник покликається на те, що засуджений ОСОБА_7 був затриманий 29 січня 2008 року і станом на сьогодні вже відбув 15 років призначеного покарання. Звертає увагу на психологічну характеристику ОСОБА_7 від 15 червня 2016 року, згідно з якою засудженому характерні, зокрема, гуманність, співпереживання іншим людям або тваринам, чуйність, м`якосердечність, альтруїзм та співчуття. За час відбування покарання порушень встановленого порядку відбуття покарання засуджений не допускав, на заходи виховного впливу реагує позитивно. Згідно з наявними у матеріалах справи характеристиками, ОСОБА_7 вину у скоєному злочині визнає, бере участь у реалізації програм диференційовано-виховного впливу «Фізкультура і спорт».

Апелянт зазначає, що чинне законодавство не містить вимог щодо необхідності подання засудженим індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, єдиною вимогою є виправлення, тоді як документальне оформлення такого має покладатися на адміністрацію установи. Стосовно того, що ОСОБА_7 на виробництві не працевлаштований, то засудженого не забезпечують роботою. На переконання сторони захисту, засуджений своєю сумлінною законослухняною поведінкою, чесним ставленням до виконання обов`язків довів своє виправлення, а тому є можливим невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі замінити більш м`яким покаранням.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних вимог заперечила, покликавшись на їх незаконність.

Представник Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» ОСОБА_9 заперечила проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що ОСОБА_7 станом на сьогодні свого виправлення не довів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Частинами 1, 5 ст. 82 КК України, зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На переконання колегії суддів, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час винесення оскарженої ухвали дотримані.

Як встановлено під час судового розгляду судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2008 року за п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 17 березня 2009 року вирок змінено: ч. 4 ст. 296 КК України перекваліфіковано на ч. 1 ст. 296 КК України, засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296, п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 29 січня 2008 року.

Згідно з положеннями ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Відповідно до наданих адміністрацією Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» на запит суду матеріалів з особової справи на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 , зокрема характеристики від 15 березня 2023 року, у місцях попереднього ув?язнення та позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 6 лютого 2008 року. Під час тримання під вартою у державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», за час відбування покарання характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався. Під час відбування покарання у державній установі «Полицька виправна колонія (№76)» з 3 березня 2021 року характеризувався посередньо: порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався. Під час тримання у державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» з 7 грудня 2021 року характеризувався посередньо: порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався. Під час тримання у державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» з 10 грудня 2021 року характеризувався посередньо: порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався. З 20 грудня 2021 року відбуває покарання у державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№40)». За час відбування покарання характеризується посередньо: порушень режиму тримання не допускає, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався.

На виробництві установи не працевлаштований. У ставленні до представників адміністрації установи ввічливий. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом установи. Правил санітарії та гігієни дотримується під контролем, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», згідно зі ст. 123 КВК України. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, передбачених ст. 126 КВК України, не прагне, вважає загальноосвітній рівень достатнім. Відповідно до статей 110, 111, 113 КВК України підтримує зв?язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки (передачі) і бандеролі. Рішенням комісії державної установи «Львівська установа виконання покарання (№19)» від 9 липня 2018 року (протокол №7) засудженого ОСОБА_7 переведено з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурного, масового та фізкультурно-оздоровчого характеру. Вину у скоєному злочині визнав. Згідно з вироком суду позову немає. Виконавчі листи не надходили до виконання. Засуджений ОСОБА_7 на профілактичному обліку в установі не перебуває.

Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 , такі заходи, станом на 15 березня 2023 року, до останнього не застосовувалися.

Також зі змісту витягу з протоколу №105 від 15 березня 2023 року вбачається, що комісією установи, в якій відбуває довічне позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 , після обговорення результатів інформації, наведеної у висновку щодо ступеня виправлення засудженого, комісією останньому було визначено відповідний ступінь виправлення та підсумовано загальну кількість балів розділів II-VI, яка становить «49» балів, а також вказано, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання на підставі статті 82 КК України.

Відповідно до наведеного висновку у вказаному витягу з протоколу, ОСОБА_7 було відмовлено в можливості представлення його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як засудженому, що не став на шлях виправлення. Рішення прийнято одноголосно.

З наведеним рішенням комісії та порядком його оскарження, а також положеннями статей 537, 539 КПК України ОСОБА_7 ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на ньому.

Наявна в матеріалах кримінального провадження характеристика та інші матеріали щодо засудженого ОСОБА_7 сумнівів у достовірності занесених в них даних в апеляційного суду не викликає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 10 розділу ІІ «Методики визначення ступеня виправлення засудженого» від 19 січня 2023 року за №117/39173, чинної на час проведення 15 березня 2023 року засідання Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)», засуджений комісією установи може бути представлений до заміни покарання на підставі статей 81, 82 КК України лише в тому випадку, якщо бал становить «61» та вище.

Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації щодо засудженого ОСОБА_7 установою не складався, оскільки адміністрація установи з поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до суду не зверталася.

Встановлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Колегією суддів встановлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_7 в Державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№40)» та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

В ході апеляційного розгляду ні захисником, ні засудженим не наведено мотивів та ґрунтовних доводів щодо підстав для задоволення апеляційної скарги.

Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого, оскільки відповідно до вироку ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних з умисним позбавленням життя двох людей, не визнав, відсутні відомості щодо добровільної сплати останнім вказаних у вироку на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стягнень чи хоча б намагання засудженого частково їх сплатити, за період відбування покарання (з 29 січня 2008 року до моменту вирішення адміністрацією установи питання щодо можливості застосування щодо нього ст. 82 КК України, тобто до 15 березня 2023 року) в установах попереднього ув`язнення та установах відбування покарань заохочення до ОСОБА_7 не застосовувались, такий не є працевлаштованим на підприємстві установи, не прагне до вдосконалення своїх професійних навичок; водночас, дотримання правил перебування в установі та підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Окрім того, строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання у виді 15 років позбавлення волі є недостатнім, і його заміна станом на сьогодні не сприятиме його виправленню та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Викладені захисником в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі враховані судом першої інстанції при прийняття рішення та перевірені апеляційним судом в ході апеляційного розгляду.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 9 «Порядку визначення ступеня виправлення засудженого», якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до статей 81, 82 КК України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань протягом п`яти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

За наведеного, колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення постанови про відмову.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну виду покарання більш м`яким - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4