Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000753 від 26.06.2020,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2021 № 758/7511/21 на майно, а саме нежитлові приміщення розташовані за адресою АДРЕСА_1 та скасувати арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 № 759/12658/20, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 № 757/52284/20-к.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2021 у справі №758/7511/21 накладено арешт, зокрема, на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 25.05.2023 скасовано арешт, накладений ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2021, а саме з групи приміщень №1 по 18. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2021 скасовано арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2021, а саме з групи приміщень № 61-63. Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2020 скасовано арешт, накладений ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2020, зокрема з групи приміщень № 61-63.

Крім того, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2021 скасовано арешт, накладений ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2021, зокрема з гаражу, машиномісця в паркінгу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,8 кв.м.

Вказує, що предметом підозри ОСОБА_5 являється майно ТОВ «СП «АТАД К», яке, на думку прокурора, начебто незаконно вибуло з права власності ТОВ «СП «АТАД К», однак жодного слова про приміщення за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 12Д, у повідомленні про підозру не зазначено.

Зазначає, що один із спадкоємців не може отримати свідоцтва про право на спадщину на 1/3 групи приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на арешт, її права на спадкування майна порушені, група приміщень 61-63 не є об`єктом кримінального правопорушення, а тому, враховуючи те що названа група приміщень знаходиться під арештом вже тривалий час, органом досудового розслідування не здійснено жодної слідчої дії, ОСОБА_5 позбавлена можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на 1/3 вказаних приміщень.

Зазначає, що скасування арешту майна, в даному разі, не буде перешкоджати проведенню досудового розслідування, яке і так триває досить тривалий час. За такий строк, орган досудового розслідування повинен був вжити всіх необхідних дій задля належного фіксування доказів та встановлення усіх обставин вчиненого діяння. Подальше обмеження права власності є недопустимим.

Вважає, що арешт накладено необґрунтовано та на підставі наведеного він підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти поданого клопотання. Просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки не має підстав для скасування арешту майна.

Заслухавши представника власника майна, прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Подільської окружної прокуратури м. Києва перебуває справа №00000753 від 26.06.2020.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2021, накладено арешт на майно, а саме нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 №759/12658/20 накладено арешт на майно, а саме групи приміщень 61-63, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 № 757/52284/20-к скасовано арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 №759/12658/20 на майно виключно в частині заборони користування та передачі на відповідальне зберігання ОСОБА_6 та залишено заборону розпорядження майном, тобто групою приміщень № 61-63.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52).

З викладеного вище слідчий суддя робить висновок, що заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними до мети їх застосування.

Доводи заявника не знайшли свого об`єктивного підтвердження в матеріалах справи, а також під час судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, як і ненадання доказів того, що відпала потреба у вказаному арешті, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.

Крім того, заявником не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Слідчий суддя вважає, що вищевказане нерухоме майно не перестало бути речовими доказами в рамках кримінального провадження, досудове розслідування по якому ще не закінчено, а тому арешт цього майна обумовлений його подальшим збереженням та запобіганням можливості його відчуження.

Також, слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000753 від 26.06.2020 - відмовити.

Ухвала в порядку ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10.11.2023.

Cлідчий суддя

Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1