Справа № 950/2762/23
Номер провадження 1-кп/950/249/23
У Х В А Л А

04 жовтня 2023 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Лебедин клопотання про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000240 від 08.08.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого, раніше судимого:

1) 25.01.1995 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 3 ст. 117, ч. 1 ст. 118, ст. 42 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі;

2) 27.02.2003 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

3) 04.10.2007 Лебединським районним судом Сумської області по ст. 395 КК України до покарання у вигляді З місяців арешту;

4) 26.01.2010 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 2 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

5) 13.04.2011 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 2 ст. 185, ст. ст. 395, 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

6) 30.05.2011 Лебединським районним судом Сумської по ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

7) 13.05.2016 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт;

8) 14.09.2016 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді 2 місяців 30 днів арешту;

9) 03.08.2016 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

10) 10.01.2018 Лебединським районним судом Сумської області по ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 01.08.2022 по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

В Лебединському районному суді перебуває на розгляді зазначене кримінальне провадження.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк тримання обвинуваченої під вартою спливає 8 жовтня 2023 року.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що з 16 год. 00 хв. 07.08.2023 по 00 год. 50 хв. 08.08.2023 він, спільно зі своєю знайомою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в господарстві по АДРЕСА_2 вживали алкогольні напої. Згодом, близько 00 год. 55 хв. 08.08.2023 під час спільного розпивання спиртних напоїв у будинку зазначеного господарства між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 удару ножем в область брюшної порожнини та в область лівого передпліччя, заподіяв тяжкі тілесні ушкодження.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_3 , обвинувачується в скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, однак, у той же час наявні достатні підстави вважати, що існують чотири з п`яти ризиків визначених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема ОСОБА_3 :

1. Може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою- уникнути відповідальності за злочин в скоєнні якого обвинувачується, оскільки обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, крім того, на даний час постійного місця проживання не має, раніше неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку в тому числі за ч. 1 ст. 121 КК України, стійких соціальних зв`язків не має.

2. Незаконно вплинути на потерпілу та свідків, з метою зміни їх свідчень. Так як на даний час потерпіла та свідки не допитані в судовому засіданні.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як стійких соціальних зв`язків не має, раніше неодноразово судимий, постійного місця проживання не має.

4. Вчинити інше кримінальне правопорушення раніше неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку в тому числі за ч. 1 ст. 121 КК України, стійких соціальних зв`язків не має, постійного місця проживання не має. Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти вказаним ризикам, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть цього зробити.

Захисник проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, мотивуючи це тим, ухвала про обрання запобіжного заходу оскаржена до Сумського апеляційного суду, рішення яким ще не прийняте, ризики, зазначені у клопотанні не доведені, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглянувши доводи клопотання прокурора суд вважає, що на даний час продовжують існувати ризики передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, такі як, можливість обвинуваченим переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, також, стійких соціальних зав`язків не має, постійного місця проживання не має. На даний час такі ризики є актуальними та не зменшились.

Відповідно до ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу суд, зокрема, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого, наявність судимостей обвинуваченого.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою в контексті наявного ризику переховування, суд враховує те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який зокрема передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, раніше неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку в тому числі по ч. 1 ст. 121 КК України, міру покарання відбув менше ніж за рік до подій які йому інкримінуються, щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій

Суворість покарань, передбачених за вчинення злочинів, суд враховує з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (рішення у справі «Москаленко проти України»).

Хоча суворість покарання і не може бути основним мотивом тримання особи під вартою, однак усвідомлюючи невідворотність та суворість покарання, існує висока імовірність того, що обвинувачений може вдатися до заходів, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності в тому числі переховуватися від суду.

Також погоджується із позицією прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків, з огляду на наступне.

Кримінальним процесуальним кодексом України передбачена процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до якої на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та 2 ст. 23, ст. КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Так, у зв`язку з ознайомленням в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами кримінального провадження, зокрема, з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачена обізнана як про їх персональні дані, так і про зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування.

Разом із тим, допит свідків на стадії судового розгляду ще не відбувся, однак, на думку суду, існують підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на цих свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань. Водночас, суд наголошує, що належність чи неналежність показань цих свідків буде встановлена після їх безпосереднього допиту під час перебування суду в нарадчій кімнаті.

Таким чином, наведені прокурором обставини свідчать про наявність ризику впливу обвинуваченої на свідків.

Окрім тяжкості покарання, суд також враховує інші обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність утриманців або осіб за якими він здійснює догляд, його репутацію.

Також з огляду на стадію розгляду кримінального провадження, суд не знаходить підстав для визнання необґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, оскільки оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень не надається, в силу положень ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_3 наразі перебуває у статусі обвинуваченого.

За таких обставин суд дійшов висновків про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявних ризиків та інших обставин встановлених судом, виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти ризикам, наявність яких встановлено судом, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не можуть цього зробити.

На думку суду, застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

При цьому з огляду на положення п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не визначає розмір застави, а також не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 2 грудня 2023 року включно.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосований до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця російської федерації, громадянина України, що зареєстрований - АДРЕСА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» до 2 грудня 2023 року включно.

Строк дії ухвали до 2 грудня 2023 року включно.

Копію ухвали негайно після проголошення вручити обвинуваченій, прокурору, направити Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Ухвала, може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_7