№ 207/2324/17
№ 1-кп/207/18/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське кримінальне провадження № 0000594 від 28 квітня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 до суду подано клопотання про визнання доказів у кримінальному провадженні очевидно недопустимими, а саме висновку експерта № 547-Е від 29.05.2017, з наступних підстав.

Відповідно до висновку експерта № 547-Е та постанови про призначення судово-медичної експертизи від 25 травня 2017 року на дослідження експерта надано слідчий експеримент від 25 травня 2017 року з додатками. Інших документів, зокрема висновку спеціаліста № 7 від 03 січня 2017 року на дослідження експерту не надавалося. Тобто, мало місце призначення судово-медичної експертизи слідчим без направлення експерту необхідної для цього медичної документації.

Також, як вбачається з висновку експерта № 547-Е та копії висновку спеціаліста № 7, зазначені дослідження проводилися однією особою судмедекспертом ОСОБА_7 , що є також порушенням ст. 69 КПК України.

Не витребування слідчим медичної документації і ненадання такої експерту для проведення СМЕ, самостійного отримання експертом матеріалів для її проведення привело до того, що висновок експерта № 547-Е вочевидь є недопустимим, так як наведені порушення є істотними.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали зазначене клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив про відсутність порушень процесуального закону під час збирання доказів, про очевидну недопустимість яких зазначає захисник. Наявність деяких технічних помилок при складанні експертизи не є підставою для визнання її недійсною. Ті порушення Інструкції, про які зазначив захисник не є суттєвими, до того ж висновок експерта не суперечить висновку спеціаліста. Твердження захисника про те, що оригінал висновку спеціаліста не надавався експерту, не може слугувати підставою для визнання висновку експерта очевидно недопустимим доказом, оскільки у судовому засіданні допитаний під примягою експерт підтвердив, що йому надходив від слідчого оригінал висновку спеціаліста.

Представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника та визнання висновку експерта № 547-Е очевидно недопустимим, оскільки захисником не вказано в чому саме полягає очевидна недопустимість, так як нормами ст.87 КПК України чітко визначено, що недопуститмими доказами є докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, чого в даному випадку не було, а допущення помилок при оформленні самого документу експертизи не відповідає критерію очевидної недопустимості. Недотримання правил оформлення документів не може ставити під сумнів висновок експерта вцілому.Окрім цього пояснив, що потерпіла особисто надала висновок спеціаліста № 7 від 03 січня 2017 року слідчому, а в свою чергу слідчий направляв висновок спеціаліст експерту, про що потерпіла підтвердила в судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.ч.2, 3 ст.87 КПК України).

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.4 ст.87 КПК України).

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. У даному випадку доказ, який захисник просить визнати очевидно недопустимим судом вже досліджений.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд, зокрема, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Подаючи суду клопотання про очевидну недопустимість учасник судового провадження (у даному випадку захисник) не може керуватись тільки підставами недопустимості, встановленими ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Тобто особа, яка звертається із клопотанням, повинна вказати на обставини та очевидні недоліки та порушення КПК України при збиранні доказу, що беззаперечно свідчить про недопустимість такого доказу, без проведення його аналізу у взаємозв`язку із іншими доказами.

Суд, заслухавши думку захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 стосовно визнання очевидно недопустимим доказом, а також думку прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти вказаного клопотання, дійшов висновку про те, що клопотання про визнання доказу у кримінальному провадженні очевидно недопустимим, а саме висновку експерта № 547-Е, задоволенню не підлягає, оскільки наведені захисником ОСОБА_5 обставини не свідчать про наявність підстав для задоволення клопотання про визнання доказу саме очевидно недопустимим. Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 стосовно ненадання висновку спеціаліста № 7 від 03 січня 2017 року на дослідження експерту підлягають оцінці судом у нарадчій кімнаті, оскільки допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 чітко підтвердив той факт, що висновок спеціаліста № 7 від 03 січня 2017 року йому надано слідчим разом з постановою про признасчення експертизи. Потерпіла ОСОБА_8 також, неодноразово, в тому числі і під час розгляду даного клопотання захисника про визнання недопустимим доказу наголошувала на тому, що висновок спеціаліста № 7 від 03 січня 2017 року вона особисто надала слідчому, який після проведення експертизи повернув їй оригінал.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду, яке вирішується в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 стосовно проведення досліджень однією особою судмедекспертом ОСОБА_7 , що, на його думку, є порушенням ст. 69 КПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 79 КПК України, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, експерт, секретар судового засідання не мають права брати участі в кримінальному провадженні та відводяться за підставами, передбаченими частиною першою статті 77 цього Кодексу, з тим обмеженням, що їх попередня участь у цьому кримінальному провадженні як спеціаліста, представника персоналу органу пробації, перекладача, експерта і секретаря судового засідання не може бути підставою для відводу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.84,87, 89,94,369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта № 547-Е , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1