Провадження № 11-кп/824/1152/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,,

захисника - адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Білокуракине Білокуракинського району Луганської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього особистого майна.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у добровільному занятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, за наступних обставин.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є російська федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою. Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 російською федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3, 6 Конституції України встановлено - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; Суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; На території України не допускається розташування іноземних військових баз; Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України передбачено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входять: Автономна Республіка Крим, області, зокрема Донецька область, а також райони, міста, райони в містах, селища і села.

Згідно Постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII російську федерацію визнано державою-агресором.

Відповідно до Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», схваленої постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII, у квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії російської федерації проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року).

Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян російської федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил російської федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами російської федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської області.

Наслідком збройної агресії російської федерації проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганських областях.

В подальшому, в порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі (Гельсинський заключний акт) від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, Декларації про недопущення інтервенції та втручання у внутрішні справи держав Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав, резолюції від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), російською федерацію 24.02.2022 здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку російської федерації проти України, на початку березня 2022 року (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена) захоплено смт. Білокуракине,Білокуракинського району Луганської області, у зв`язку із чим указом так званого голови ЛНР 12.03.2022 створено «Администрацю Белокуракинского района Луганской Народной Республики».

При цьому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Луганської області згідно з додатком до цього розпорядження. Відповідно до додатку до Розпорядження «Адміністративні центри та території територіальних громад Луганської області» Білокуракинська територіальна громада включає в себе наступні територіальні громади (населені пункти): Білокуракинська, Бунчуківська, Дем`янівська, Курячівська, Лизинська, Нещеретівська, Олександропільська, Олексіївська, Павлівська, Просторівська, Тимошинська. Адміністративний центр територіальної громади - смт Білокуракине.

Зокрема, Білокуракинська селищна територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 № 75, а також відповідно до наказів Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 28.04.2022 № 80, 01.05.2022 № 82, 06.05.2022 № 85, 11.05.2022 № 89, 14.05.2022 № 92, 20.05.2022 № 98, 25.05.2022 № 100, 31.05.2022 № 104, 02.06.2022 № 105, 10.06.2022 № 113, 14.06.2022 № 119, 21.06.2022 № 125, 22.06.2022 № 132, 24.06.2022 № 134, 29.06.2022 № 138, 01.07.2022 № 143, 08.07.2022 № 147, 14.07.2022 № 152, 19.07.2022 № 159, 27.07.2022 № 169, 17.08.2022 № 188, 26.08.2022 № 193, якими вносились зміни до Наказу та Переліку.

Так, ОСОБА_8 , будучи громадянином України та поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Сватівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, підтримуючи рішення та дії держави-агресора, не виконала наказу керівництва ГУ НП в Луганській області №505 від 25 лютого 2022 року «Про введення плану евакуації (передислокації) підрозділів ГУНП в Луганській області в безпечний район», яким встановлено місце тимчасової дислокації в м. Дніпро - не прибула до місця тимчасової дислокації адміністративної будівлі ГУНП у Дніпропетровській області до міста Дніпро для подальшого виконання функцій, покладених на поліцейських, відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» та функціональних обов`язків, зазначених посадовій інструкції, залишилась на тимчасово окупованих територіях та до виконання службових обов`язків не приступила.

Приблизно з 12 березня 2022 року, але не пізніше 20 липня 2022 року (точна дата не встановлена), перебуваючи на території Білокуракинської селищної територіальної громади, маючи умисел на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі - так званому «Белокуракинский РОВД МВД ЛНР», створеному на тимчасово окупованій території України, та реалізуючи його вступила в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками так званої «ЛНР», та отримавши від них пропозицію про зайняття посади у вищевказаному незаконному правоохоронному органі влади, в порушення вимог Конституції України та Законів України, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, добровільно погодилась на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та надавши добровільну згоду на виконання функцій працівника правоохоронного органу у незаконно створеному на тимчасово окупованій території України правоохоронному органі - у так званому «Белокуракинском РОВД МВД ЛНР», розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а також негативні наслідки, що можуть настати внаслідок їх реалізації, зі своїх особистих мотивів та бажання працювати у незаконному правоохоронному органі, погоджуючись на пропозицію представників держави-агресора - російської федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «ЛНР» у невстановлений час, але не пізніше 20 липня 2022 року, перебуваючи на території смт Білокуракине Луганської області, ОСОБА_8 , добровільно зайняла посаду в незаконному правоохоронному органі - так званому «Белокуракинском РОВД МВД ЛНР», створеному на тимчасово окупованій території Луганської області, приступивши до виконання покладених на неї представниками окупаційних військ російської федерації та так званої «ЛНР» обов`язків, у зв`язку з цим прийняла участь в прийнятті присяги у так званому «Белокуракинскому РОВД МВД ЛНР», приміщення якого розташоване за адресою: Луганська область, Сватівський район, смт. Білокуракине, вул. Кірова, 22.

В апеляційній скарзі зі змінами захисник просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що у суду першої інстанції не було підстав для розгляду даного кримінального провадження за відсутності обвинуваченої, а його проведення тягне за собою суттєве порушення прав особи, а тому ухвала суду, якою призначено до судового розгляду дане кримінальне провадження, та сам вирок з цих підстав є необґрунтованими та незаконними.

Також вказує, що жодного доказу того, що наказ керівництва ГУНП в Луганській області №505 від 25.02.2022 «Про введення плану евакуації (передислокації) підрозділів ГУНП в Луганській області в безпечний район» був доведений до ОСОБА_8 не було надано, відтак незрозуміло на підставі яких доказів суд дійшов такого висновку. Вказує також про відсутність доказів прийняття ОСОБА_8 присяги працівника правоохоронного органу - так званого «Белокуракинского ровд мвд лнр». Крім того, зазначає, що без участі ОСОБА_8 в судовому засіданні неможливо встановити, чи мав місце щодо неї будь-якого роду примус до вчинення протиправних дій.

Отже, захисник вважає, що висновки суду про те, що у невстановлений час, але не пізніше 20.07.2022 року ОСОБА_8 , добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі - так званому «Белокуракинский РОВД МВД ЛНР», створеному на тимчасово окупованій території України, приступивши до виконання покладених на неї представниками окупаційних військ рф та так званої «ЛНР» обов`язків є лише припущенням, так само припущенням є висновки суду, що ОСОБА_8 під час розгляду даного кримінального провадження судом переховувалась на тимчасово окупованій території або території держави агресора з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у суду першої інстанції не було підстав даного кримінального провадження за відсутності обвинуваченої колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, повістки про виклик ОСОБА_8 , а також інформацію про процесуальні документи надсилалась судом відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Отже, обвинувачена мала можливість отримувати інформацію щодо часу і місця судового розгляду кримінального провадження, оскільки відповідні повістки публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавного значення та на інтернет-порталі судової влади. Вана також мала можливість взяти участь у судовому розгляді кримінального провадження як особисто, так і шляхом залучення захисника за власним вибором, якщо б мала таке бажання. Поряд з цим, для захисту інтересів ОСОБА_8 державою був залучений захисник, апеляційна скарга якого є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у добровільному занятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Зокрема, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів прийняття ОСОБА_8 присяги працівника правоохоронного органу «Белокуракинского РОВД МВД ЛНР».

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_9 , який на момент повномасштабного вторгнення рф на територію України працював дільничним офіцером поліції, ОСОБА_8 знає, оскільки вони разом навчались в університеті, та працювали в поліції в різних відділах. Зазначив, що побачив в одному з пабліків «ЛНР» відео, на якому ОСОБА_8 за усіма очевидними ознаками приймає присягу працівника правоохоронного органу ЛНР.

З пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона знайома із ОСОБА_8 , навчалась з нею в одному університеті, несла службу в одному взводі. Зазначила, що бачила відео, на якому ОСОБА_8 приймає присягу працівника правоохоронного органу ЛНР. Крім того, остання залишала коментарі в телеграм - каналі спільноти взводу, що чекає на прихід військ РФ. Також її знайома, яка займає посаду в правоохоронному органі ЛНР повідомляла, що працює разом з ОСОБА_8 .

Окрім вказаних пояснень, винуватость ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду від 27 липня 2022 року публікації у месенджері «Telegram» на каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де висвітлено відео публікацію «ПРАВООХРАНИТЕЛИ НОВОПСКОВСКОГО И БЕЛОКУРАКИНСКОГО РОВД МВД ЛНР ПРИНЯЛИ ПРИСЯГУ НА ВЕРНОСТЬ РЕСПУБЛИКИ И ЕЕ НАРОДУ» (зображення №1, №2), яка розміщенна 20 липня 2022 року о 17 год. 21 хв. В процесі огляду інформації зафіксовано, що на тимчасово окупованій території України, а саме в Новопскові та Білокуракине Луганської області, після їх окупації, приступили до виконання посадових обов`язків працівники правоохоронних органів так званої «луганської народної республіки» та вищевказаними працівниками правоохоронних органів «Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР» була принесена присяга на вірність окупаційній владі. Також, після перегляду відеофайлу встановлено, що на початку перегляду зображено промо правоохоронного органу окупаційного органу влади, а саме: «ЦОС МВД ЛНР», надалі на вказаному відео відображені чоловіки та жінки, одягнені в камуфляжну форму, на руках у районі плеча нашивки «полиция. ЛНР МВД», а на грудях розміщені нашивки «полиция», які по черзі, поруч з прапорами РФ та «лнр», зачитують текст присяги, після зачитування тексту особи, які знаходяться у залі, одноголосно викрикують «Ура! Ура! Ура!». Після прийняття присяги вищевказаними особами на відео звучить голос позакадрового коментатора з наступним текстом «Принятие присяги важное и памятное событие у жизни каждого вновь прибывшего сотрудника органов внутренних дел» (мовою оригіналу). Вказана публікація записана на матеріальний носій інформації DVD-RW диск. Запис на оптичному диску долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні;

- протоколом огляду від 28 липня 2022 року публікації у месенджері «Telegram» на каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де висвітлено відео публікацію «ПРАВООХРАНИТЕЛИ НОВОПСКОВСКОГО И БЕЛОКУРАКИНСКОГО РОВД МВД ЛНР ПРИНЯЛИ ПРИСЯГУ НА ВЕРНОСТЬ РЕСПУБЛИКИ И ЕЕ НАРОДУ» (зображення №1, №2), яка розміщена 20 липня 2022 року о 17 год. 21 хв, за участю свідка ОСОБА_12 . В процесі проведення огляду було переглянуто відеозапис, що має тривалість 02.30 хв, на якому свідок ОСОБА_12 впізнає особу, яка на відео знаходиться з 12 по 13 сек. (зображення №3, позначена червоною стрілкою), з 01 хв. 26 сек. По 1 хв. 28 сек. (зображення №4, позначена червоною стрілкою), нею являється ОСОБА_8 , яка одягнена в камуфляжну форму, на лівій руці у якої знаходиться шеврон з написом «Полиция. ЛНР. МВД». Вона тримає в руках папку на якій зображено прапор РФ. Вказана публікація записана на матеріальний носій інформації DVD-R диск. Запис на оптичному диску долучений до матеріалів справи;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 липня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнала особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_8 ), як таку, що проходила службу у відділенні поліції №1 (м. Білокуракіне) Сватівського РВП ГУНП в Луганській області до 24 лютого 2022 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 липня 2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 впізнав особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_8 ), як таку, що працювала у ВП №1 Сватівського РВП ГУНП в Луганській області;

- протоколом огляду від 04 серпня 2022 року публікації у месенджері «Telegram» на каналі з назвою « МВД ЛНР », де висвітлено відео публікацію «ПРАВООХРАНИТЕЛИ НОВОПСКОВСКОГО И БЕЛОКУРАКИНСКОГО РОВД МВД ЛНР ПРИНЯЛИ ПРИСЯГУ НА ВЕРНОСТЬ РЕСПУБЛИКИ И ЕЕ НАРОДУ» (зображення №1, №2), яка розміщена 20 липня 2022 року о 17 год. 21 хв, за участю свідка ОСОБА_9 . В процесі проведення огляду було переглянуто відеозапис, що має тривалість 02.30 хв, на якому свідок ОСОБА_9 впізнає особу, яка на відео знаходиться з 12 по 13 сек. (зображення №3, позначена червоною стрілкою), з 01 хв. 26 сек. По 1 хв. 28 сек. (зображення №4, позначена червоною стрілкою), нею являється ОСОБА_8 , яка одягнена в камуфляжну форму, на лівій руці у якої знаходиться шеврон з написом «Полиция. ЛНР. МВД», та тримає в руках папку на якій зображено прапор РФ. Вказана публікація записана на матеріальний носій інформації DVD-R диск. Запис на оптичному диску долучений до матеріалів справи;

- розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 710 -р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області», яким визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Луганської області згідно з додатком до цього розпорядження. Відповідно до додатку Розпорядження «Адміністративні центри та території територіальних громад Луганської області» Білокуракинська територіальна громада включає в себе наступні територіальні громади (населені пункти): Білокуракинська, Бунчуківська, Дем`янівська, Курячівська, Лизинська, Нещеретівська, Олександропільська, Олексіївська, Павлівська, Просторівська, Тимошинська, із адміністративним центром в смт. Білокуракине;

- Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2022 року за № 453/37789, яким визначено перелік територіальних громад, які розташовані у районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до якого станом на 20 червня 2022 року та на 23 липня 2022 року в перелік вказаних територіальних громад входить Білокуракинська селищна територіальна громада Сватівського району Луганської області;

- протоколом огляду інтернет-видань від 05 серпня 2022 року з додатками, відповідно до якого проведено огляд сайту «Министерство внутренних дел Луганской Народной Республики». Зазначеним оглядом встановлено, що до територіальних органів підрозділів МВД ЛНР відносяться в тому числі Білокуракинський та Новопсковський;

- протоколом огляду інтернет-видань від 08 серпня 2022 року з додатками, відповідно до якого проведено огляд сайту «ЛУГАНСКИЙ ИНФОРМАЦИОННЫЙ ЦЕНТР», де висвітлено публікацію щодо створення адміністрацій міст і районів ЛНР від 03.03.2022 року. Зазначеним оглядом встановлено, що окупаційною владою ЛНР було створено в тому числі і Адміністрацію Білокуракинського району ЛНР.

Також судом досліджено витяг з Наказу від 26 серпня 2021 року №316 о/с, відповідно до якого рядового поліції ОСОБА_8 призначено поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Сватівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, та висновок про результати службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками поліції ГУНП в Луганській області від 04 червня 2022 року, затвердженого Начальником ГУНП в Луганській області ОСОБА_13 .

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що вказаний висновок підтверджує, що керівництвом ГУНП в Луганській області вживались дії щодо евакуації співробітників поліції після початку повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України, а саме наказом начальника ГУНП в Луганській області №505 від 25 лютого 2022 року було введено в дію план евакуації підрозділів ГУНП в Луганській області та встановлено місце тимчасової дислокації в м. Дніпро, і доводи апеляційної скарги азсхиника цього не спростовують.

Вказані докази здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, належним чином аргументовані, та не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноти, а отже колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували факт винуватості ОСОБА_8 у добровільному занятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Апеляційний суд також погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_8 судом першої інстанції, так як при визначенні обвинуваченій покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особу винної.

Отже, при перевірці матеріалів кримінального провадження порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено, а сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, на переконання колегії суддів, повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності скасування вироку суду.

Таким чином, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому має бути залишений без змін, а апеляційна скарга захисника щодо його скасування - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя