Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/124/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.289 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000005 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Салькове Гайворонського району Кіровоградської області, громадянин України, не є депутатом, працює працівником з благоустрою Сальківського ЖКП, співмешкає, маєна утриманні: двоє малолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та батько похилого віку - особа з інвалідністю 2 групи зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст.89 КК України,

засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на

4 (чотири) роки.

Скасовано арешт накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.01.2023.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, за наступних обставин.

06 січня 2023 року приблизно о 19 годині 40 хвилин у ОСОБА_8 , який перебував по вулиці Українська, біля домоволодіння АДРЕСА_1 , виник корисливий злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: легковим автомобілем ВАЗ 210930-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , належним ОСОБА_11 , який перебуває в законному користуванні ОСОБА_12 та знаходився на узбіччі вулиці Українська біля вищезазначеного домоволодіння, з метою його використання та обернення на власну користь.

Невідкладно реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, порушуючи порядок користування транспортними засобами, при якому використання певного транспортного засобу у сфері руху припустимо лише тими, хто на це має право, тим самим створивши загрозу безпеки руху та позбавивши законного користувача транспортного засобу можливості реалізувати свої права відносно нього, незаконно, протиправно, не маючи ані дійсного, ані передбачуваного права на транспортний засіб, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, через незамкнені водійські дверцята проник до салону автомобіля ВАЗ 210930-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_8 за допомогою ключів, які були у замку запалювання, завів двигун та почав рух на легковому автомобілі ВАЗ 210930-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Українська в смт. Салькове Голованівського району Кіровоградської області, чим покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Після цього ОСОБА_8 , протиправно управляючи автомобілем ВАЗ 210930-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , без дозволу його власника, тим самим незаконно заволодівши даним транспортним засобом, з місця кримінального правопорушення зник та, рухаючись по вулиці Миру в смт. Салькове Голованівського району Кіровоградської області, не справився з керуванням та виїхав за межі проїжджої частини, допустивши зіткнення автомобіля із деревом на узбіччі вулиці та службовим автомобілем працівників патрульної поліції ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, марки ВАЗ 21099, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 які приїхали на виклик, тим самим пошкодивши вищезазначений автомобіль.

В ході проведення досудового розслідування легковий автомобіль ВАЗ 210930-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено на місці його зупинки по вулиці Миру в смт. Салькове Голованівського району Кіровоградської області та вилучено працівниками поліції відділення поліції №1 (м.Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 , відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 19.01.2023 завдано майнової шкоди в розмірі 29 114 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, призначивши його підзахисному покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 роки з застосуванням іспитового строку на 3 роки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів, фактичні обставини справи, відсутність тяжких наслідків скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку та який в силу ст.89 Кримінального кодексу України не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх доньок та перебуває в фактичних шлюбних відносинах, на психіатричному обліку не перебуває, звертався до лікаря нарколога за допомогою та лікуванням, перебуває на Д обліку, стан ремісії, офіційного міста роботи немає, але працює отримуючи дохід тимчасовими заробітками, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні та цивільний позов не заявляв.

Проте, суд врахував висновок органу пробації про високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

Так, відповідно до соціально - психологічної характеристики ОСОБА_8 , від 24.04.2023 року, вказано, що ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності у віці 31 рік, обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставини, що пом`якшують покарання - відсутні. Обвинувачений не може вчинити насильницькі дії психологічного та фізичного характеру.

ОСОБА_8 має на утриманні двох малолітніх дітей проживає в сім`ї в приватному будинку, має неповну середню освіту, не схильний до агресії в тверезому стані, психічних розладів немає.

Має невелике коло спілкування, стосунки у суспільстві добрі, з сусідами стосунки доброзичливі, конфліктних ситуацій не виникає, з рідними підтримує гарні стосунки, наркотичні засоби не вживає, проте зловживає спиртними напоями, перебуває на Д обліку у лікаря нарколога з приводу алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Згідно характеристики Сальківського старостинського округу характеризується посередньо, свою винуватість не заперечує, серед друзів та товаришів не має осіб з анти соціальною спрямованістю, серед родичів не має осіб, які притягувались до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

За висновком органу пробації зазначається, що ризик повторного вчинення кримінального правопорушення високий. Фактори, які підвищують ризики відсутність освіти, відсутність роботи, незадовільне матеріальне становище, вживання алкоголю та іхню готовність до змін, а тому орган пробації вважає, що застосування соціально виховних заходів що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 з метокя виправлення та запобіганню вчиненню правопорушень не можливо здійснювати без цілодобового нагляду за обвинуваченою особою.

Також встановлення факту вчинення кримінального правопорушення не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційнускаргу слід задовольнити, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України,у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_13 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу винуватого, який вину у вчиненні правопорушення визнав на стадії судових дебатів, його особу, який раніше, згідно ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх доньок та перебуває в фактичних шлюбних відносинах, на психіатричному обліку не перебуває, звертався до лікаря нарколога за допомогою та лікуванням, перебуває на Д обліку, стан ремісії, не працює.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Проте суд першої інстанції, призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, зокрема, всупереч ст. 65 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість. Зокрема, не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 вину визнав, проживаю разом з батьком ОСОБА_14 , який є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду, а мати ОСОБА_14 за станом здоров`я не можу здійснювати догляд (довідка Заваллівської селищної ради від 29.11.2023 № 471), має на утриманні двох неповнолітніх доньок та перебуває в фактичних шлюбних відносинах, займається суспціфльно-корисною працею, працює працівником з благоустрою в Сальківському ЖКП, за місцем проживання та роботи зарекомендував себе добре, потерпілий претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має та не наполягав на суворому покаранні..

Також колегія суддів враховує позицію потерпілого, що викладена ним в судовому засіданні і в письмовій заяві, за якою він просить призначити мінімальне покарання не пов`язане з позбавленням волі, вказує, що претензій не має.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає можливим призначити ОСОБА_14 покарання у виді обмеження волі із застосування вимог ст. 75 КК України.

Згідно з ч.2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Положеннями ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_14 , як особа характеризується виключно позитивно по місцю проживання та роботи, про що свідчать наявні у матеріалах кримінальної справи дані.

Також необхідно зазначити про те, що обвинувачений ОСОБА_14 раніше не судимого в силу ст.89 КК України, має на утриманні батька, двох неповнолітніх доньок та перебуває в фактичних шлюбних відносинах.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_14 , необхідно призначити у виді обмеження волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме їх виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 289 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування Суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення або обмеження волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих, позиції потерпілого, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі, застосувавши до ОСОБА_14 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на них обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 (три) роки.

В силу ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично звертатися до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4