Провадження №11-кп/824/268/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 08.08.2022 року, близько 21 год 40 хв, перебуваючи поблизу під`їзду № 7, який розташований в будинку № 5 по вул. Кулібіна в м. Києві, використовуючи розкладний ніж, умисно заподіяв ОСОБА_7 , тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Так, 08.08.2022 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повертався до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де в районі під`їзду № 7 зустрівся зі своїм сусідом з квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_7 , який на той момент також повертався додому і перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Зустрівшись в районі вищезазначеного під`їзду № 7, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт на фоні неприязних сусідських відносин, який переріс в штовханину, в ході якої ОСОБА_9 , відчуваючи до ОСОБА_7 особисту неприязнь, вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження.

З метою безпосередньої реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 приблизно о 21 годині 40 хвилин 08.08.2022 року, продовжуючи знаходитись в районі під`їзду № 7 будинку АДРЕСА_4 , наблизився до ОСОБА_7 на відстань витягнутої руки та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, використовуючи наявний при ньому розкладний ніж та, утримуючи його у своїй правій руці, розуміючи, що вищевказаний ніж за своїми функціональними характеристиками може спричинити тяжкі тілесні ушкодження, наніс ним один удар в область живота ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в ділянці правого підребер`я по переднє-пахвовій лінії розмірами 2,5х4 см, з рановим каналом, що відходить від неї, в напрямку спереду-назад, справа-наліво, зверху-вниз по ходу якого перетинаються шкіра, підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина та ушкоджується 7-й сегмент печінки крововилив у черевну порожнину (до 50 мл крові) - проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини справа, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 з місця його вчинення пішов, не надавши будь-якої допомоги ОСОБА_7 , однак згодом був затриманий працівниками поліції.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу змінено з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби, звільнивши його з-під варти в залі суду.Покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду; з`являтися за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання. Роз`яснено засудженому наступне: згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою засудженого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_9 вартість проведених судових експертиз в сумі 3132 грн. 00 коп. на користь держави.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить вирок скасувати та постановити новий обвинувальний вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого задовольнити та стягнути з ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 50 000 грн, як компенсацію потерпілому заподіяних матеріальних збитків та 150 000 грн, як компенсацію заподіяних моральних збитків.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок є незаконний, оскільки судом допущено неповноту судового розгляду, істотно порушено кримінальний процесуальний закон, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Наголошує, що судом першої інстанції не враховано доводи потерпілого про те, що до суми заподіяної йому матеріальної шкоди також включено грошові кошти, які витрачались потерпілим та його близькими родичами на медичні препарати для надання останньому допомоги.

Так, зокрема потерпілий зазнав оперативного втручання, перебував у реанімації та проходив курс реабілітації. Тому потерпілий вказав дані обставини, як заподіяну йому матеріальну шкоду.

Розмір заподіяних потерпілому матеріальних збитків останнім оцінено у загальній сумі 50 000 грн, яка є адекватною.

Щодо заподіяної потерпілому моральної шкоди, яку останній оцінив у 150 000 грн., представник потерпілого зазначає, що ОСОБА_7 знаходився на лікуванні у КМКЛ № 7 з 08.08.2022 по 13.08.2022 року. Під час лікування ОСОБА_7 деякий час перебував в реанімації та зазнав оперативного медичного втручання, зазнав витрат у зв`язку із наданням медичної допомоги і придбанням у зв`язку із цим необхідних медичних ліків.

Розуміючи усю тяжкість вчиненого по відношенню до нього кримінального правопорушення та усвідомлюючи важкість його наслідків, пов`язану насамперед із втратою здоров`я та необхідністю в подальшому вчинення дій спрямованих на реабілітацію, ОСОБА_7 також зазнав моральних збитків.

Душевні страждання потерпілого, пов`язані з протиправною поведінкою відповідача, на тривалий термін порушили нормальний життєвий ритм ОСОБА_7 , оскільки останній тривалий час перебував у лікарні, а також був вимушений неодноразово приймати участь у проведенні ряду процесуальних та слідчих дій, у зв`язку із чим переживав надзвичайне емоційне перенавантаження та відчував великий дискомфорт.

Заподіяне ОСОБА_7 тілесне ушкодження, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення, є небезпечним в момент заподіяння, оскільки невчасне надання медичної допомоги могло призвести до летальних наслідків, що в свою чергу спричинило останньому та його близьким родичам непоправної психологічної травми, яка полягала у побоюванні за його життя.

При цьому зазначені немайнові втрати, яких зазнав потерпілий, носять тривалий характер та є невідновними, оскільки обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненому злочині та не прагнув компенсувати заподіяну шкоду.

В свою чергу, заподіяну потерпілому моральну шкоду суд оцінив у розмірі 100 000 грн, а враховуючи те, що стороною захисту надано в розпорядження суду документи про перерахування на користь потерпілого грошові кошти в сумі 100 000 грн, відмовив в задоволенні позову.

Однак, при цьому, рішення суду в частині моральної шкоди є взагалі невмотивованим, а містить лише загальні фрази щодо законності, справедливості, об`єктивності і розумності.

Також потерпілий не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому.

У ході досудового розслідування будучи допитаним як підозрюваний останній вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, заперечував нанесення ножового поранення потерпілому. Лише в суді під час допиту останній визнав вину, що суд першої інстанції помилково сприйняв як його щире каяття, оскільки останній взагалі навіть не вибачився перед потерпілим, а дав покази, якими визнав вину, лише для того, щоб отримати покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Зазначене вказує на неправильність висновку суду про наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання як щире каяття.

Одночасно із цим, потерпілим, відповідно до вимог ст. 128 КПК України, заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення заподіяної ним моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 200 000 грн. Суд відмовив у задоволенні заявленого позову з огляду на те, що жодних доказів заподіяння матеріальної чи моральної шкоди потерпілим не надано.

Крім того, потерпілий вважає, що місцевий суд належним чином не врахував тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до норм кримінального закону віднесено до категорії тяжких, конкретних обставин вчинення злочину, зокрема і того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, з хуліганських спонукань, із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень - ножа, в життєво важливий орган яким є черево людини, після чого з місця вчинення зник, не надавши потерпілому жодної допомоги та деякий час переховувався, поки його не було виявлено та затримано працівниками поліції. і

В даному випадку потерпілий вважає, що застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідає принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку не є достатнім і необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, ОСОБА_7 звернувся до АТ «Державний ощадний банк України», з метою отримання грошових коштів в сумі 100 000 грн, які йому перераховані нібито засудженим ОСОБА_9 в рахунок відшкодування заподіяної шкоди, відповідно до тих фінансових документів, які надані в розпорядження суду першої інстанції.

Однак, на усне звернення ОСОБА_7 працівники банківської установи відмовили у отриманні грошових коштів та повідомили його, що з огляду на правила здійснених переказів, з огляду на те, що він їх не отримав на протязі 30 днів, вони повернуті відправникам.

У відповідь на адвокатський запит направлений на адресу АТ «Державний ощадний банк України» в інтересах ОСОБА_7 , банківська установа повідомила про те, що неотримані кошти переказів від фізичних осіб обліковуються на балансі Платіжної організації до часу звернення Ініціатора за поверненням Переказу, або до часу звернення Отримувача з метою отримання переказу протягом 30 робочих днів. У зв`язку із цим, кошти підлягають поверненню відправникам.

Таким чином, отримати грошові кошти ОСОБА_7 мав в строк до 17.11.22, чого він фізично не міг зробити, оскільки перебував в межах військової частини НОМЕР_1 , дислокація якої на тривалій відстані за межами міста Києва, а також тому, що про істотні умови щодо необхідності отримання грошей у визначений строк він повідомлений не був.

Так, про умови за яких ОСОБА_7 повинен був отримати направлені на його адресу грошові кошти ні йому, ні його представнику, стороною захисту повідомлено в направлених на адресу суду документах не було. Крім цього, навіть усно, ні захисник, ні обвинувачений про такі умови представника потерпілого не повідомляв.

Зазначена поведінка сторони захисту для потерпілого і його представника є незрозумілою, оскільки вразі щирого бажання відшкодувати заподіяну шкоду, обвинуваченого міг направити грошові кошти або передати їх близьким родичам, останнього, які проживають поряд із родиною обвинуваченого, або його представнику, або самому потерпілому, контактні дані якого містяться в матеріалах кримінального провадження.

Одночасно із цим, за встановлених обставин представник потерпілого вважає, що зазначена поведінка сторони захисту є нічим іншим ніж штучним створенням доказів. Сторона захисту мала на меті лише створити уяву про відшкодування заподіяної шкоди, для уникнення кримінального покарання за вчинене.

З огляду на те, що потерпілий не отримав грошові кошти і не має до них доступу, застосування судом, згідно ст. 66 КК України, обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 як добровільне відшкодування заподіяної шкоди є незаконним і неправильним.

У даному випадку потерпілий вважає, що застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідає принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку не є достатнім і необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційних скарг від інших учасників судового провадження не надходило.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого -адвокат ОСОБА_8 подав заяву про відмову від поданої апеляційної скарги, у зв`язку з тим. Що стороною захисту повністю відшкодовано заподіяну потерпілому ОСОБА_7 шкоду та принесено свої вибачення за вчинене, що вплинуло на думку останнього з приводу поданої представником апеляційної скарги. Крім того, представник потерпілого просить проводити судовий розгляд за його відсутності.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підлягає закриттю, з таких підстав.

У відповідності зі ст. 403 КПК України, разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог і при відсутності апеляційних скарг інших учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , в порядку ст. 403 КПК України, відмовився від своєї апеляційної скарги, а апеляційних скарг від інших учасників судового провадження не надходило. За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підлягає закриттю.

На підставі викладеного керуючись ст. 403 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 , у зв`язку з відмовою представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 від поданої ним апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4