ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 679/464/22

Провадження № 11-кп/4820/513/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 травня 2023 року у кримінальному проваджені №0000247, внесеномудо ЄРДР 26.04.22 р. стосовно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нетішин Хмельницької області, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та засудженого до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду 25 квітня 2022 року, близько 11:40 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину «Влад», що по просп. Незалежності, 15, в м. Нетішин, керуючись раптово виниклим умислом, діючи на ґрунті особистих тривалих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, умисно наніс не менше десяти ударів кулаками рук в область обличчя та тулубу ОСОБА_8 , чим спричинив для останнього тілесні ушкодження у виді підшкірної гематоми, синця, рваної рани лобної ділянки голови справа, синця повік правого ока, садна правої підочної ділянки, синця з осадненням перенісся та спинки носу, синця підшкірної гематоми лобу зліва та лівої скроні, синця лівої підочної ділянки обличчя, синця з осадненням лівої щоки, забійної рани з крововиливами під слизові оболонки нижньої губи зліва, синця правої ключичної ділянки грудей, які за своїм характером відносяться до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Нетішинського міського суду від 12.05.2023 скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги аргументує тим, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не скоював та мав бути виправданий судом. Вказує, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду справи своєї вини у заподіянні умисно легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 він не визнавав через те, що не мав будь-якого наміру це робити.

Вказує, що суд першої інстанції поклав в основу визнання його винуватим покази потерпілого ОСОБА_8 , які суперечать реальним фактичним обставинам.

Стверджує, що його дії за яких він заподіяв ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження були вчинені у стані необхідної оборони, оскільки ініціатором конфлікту був ОСОБА_8 , що підтверджується показами потерпілого в суді де він вказав, що хотів поговорити з ним з приводу особистого. Вважає неправдивими покази потерпілого з яких виходить, що він, перебуваючи на сходах в магазин, повернувся та наніс ОСОБА_8 не менше 10 ударів кулаками рук в обличчя. Наполягає, що не міг наносити удари руками потерпілому, перебуваючи на сходах в магазин з технічної точки зору, оскільки у такому випадку він мав би знаходитися вище ОСОБА_8 .

Визнає, що наніс ОСОБА_8 один удар в обличчя, коли він стягнув його за одежу зі сходів на тротуар. Коли ОСОБА_8 почав наносити йому удари руками в голову та намагався втримати його за одежу, він звільнявся від ОСОБА_8 та також наніс йому декілька ударів в область голови. Потім він попросив продавчиню магазину ОСОБА_9 викликати поліцію та повідомив про застосування насильства щодо нього.

Зауважує, що свідок ОСОБА_10 не повідомила суду ні причини конфлікту що стався між ним та ОСОБА_8 , ні його обставини, оскільки вони, виходячи з її показів в суді, їй були невідомі. Тому вважає її покази не належним та не достатнім доказом його вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Піддає критиці та вважає не об`єктивними покази свідка ОСОБА_11 , надані в суді, з яких вбачається, що він бачив бійку між ним та ОСОБА_8 з відстані 15-20 метрів, бачив перший удар, який він наніс ОСОБА_8 та потім обоюдне нанесення ударів один одному.

Посилається на положення ст. 36 КК України та наполягає що діяв у стані необхідної оборони в умовах захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів з метою припинення протиправного посягання з боку ОСОБА_8 . Цих обставин суд не з`ясував та не надав їм відповідної правової оцінки. Наголошує апелянт на тому, що в даній конфліктній ситуації він не міг вчинити інакше, тому що ОСОБА_8 утримував його за одежу, а він щоб уникнути небезпечних дій нападника, вимушений був наносити йому удари.

Посилається також на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 про заподіяння йому тілесних ушкоджень було закрито 20.02.23 року на підставі ст. 284 ч.1 п.5 КПК України, ні родичі померлого та його дружина ОСОБА_12 не ставили питання про продовження кримінального провадження з метою реабілітації померлого.

Вважає, що суд першої інстанції не оцінив належним чином докази по справі, виніс помилкове, не законне рішення.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційні вимоги та просив вирок скасувати, провадження закрити за відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України, прокурор заперечував проти апеляційних вимог. Обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений судом належним чином 21.09.23 року про час та місце апеляційного перегляду провадження, у судове засідання не з`явився про причини своєї не явки суд не повідомив.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисту задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Отже, апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється лише щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненому, належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені у вироку про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я при зазначених у вироку обставинах, є обґрунтованими, об`єктивними, відповідають фактичним обставинам справи та перевіреним в судовому засіданні доказам, які були оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Апеляційні твердження обвинуваченого про те, що покази свідків та потерпілого є суперечливими, не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду про доведеність його вини ґрунтуються на припущеннях, колегія суддів відкидає, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами провадження.

Колегія суддів виходить з того, що обставини, викладені в обвинувальному акті, яким ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення за ст. 125 ч.1 КК України знайшли своє підтвердження дослідженими судом доказами, зокрема показами потерпілого ОСОБА_8 , який докладно розповів про обставини заподіяння йому обвинуваченим легких тілесних ушкоджень та повідомив, що 25 квітня 2022 року він зустрівся з ОСОБА_7 біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Він хотів поговорити з ОСОБА_7 з приводу особистого. Перебуваючи на сходах до входу в магазин, повернувшись до нього, не пояснюючи нічого ОСОБА_7 наніс йому близько десяти ударів кулаками рук в обличчя, У відповідь він схопив ОСОБА_7 за одяг та вони почали шарпати один одного, при цьому змістились ближче до входу в магазин, де ОСОБА_7 продовжив спричиняти йому удари. У відповідь він також намагався наносити ОСОБА_7 удари кулаком лівої руки в обличчя. В ці обставини втрутилася продавець магазину, намагалася припинити конфлікт.

Такі обставини вчинення кримінального правопорушення підтверджуються також показами свідка ОСОБА_11 який пояснив, що 25 квітня 2022 року він близько 11:00 год. він знаходився неподалік магазину «Влад», побачив як ОСОБА_7 наніс удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_8 . Потім хлопці почали наносити один одному удари та шарпати за одяг. Він добре все бачив, знайомий з обома.

На підтвердження висунутого обвинувачення колегія суддів розцінює і покази свідка ОСОБА_9 яка пояснила, що працює продавцем в магазині «Влад», 25 квітня 2022 року була свідком бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які наносили удари по обличчю один одному, тримали один одного руками за верхній одяг та намагалися тягнути, вона намагалася припинити їх дії.

Свідок ОСОБА_10 не була безпосереднім очевидцем бійки та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , після події забрала потерпілого додому, щоб надати йому медичну допомогу.

Будь-яких підстав не довіряти показам потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у колегії суддів нема, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами справи, обґрунтовано були покладені в основу вироку, з наведенням переконливих мотивів.

Розцінюючи апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він посилається на не об`єктивність та не спроможність показів потерпілого та свідків , колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та виходить з того, що як потерпілий ОСОБА_8 , так і свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих відомостей та за відмову від надання свідчень за ст. 384, 385 КК України. Свідки були безпосередніми очевидцями бійки, не перебувають в особистих чи сімейних стосунках ні з обвинуваченим ОСОБА_7 , ні з потерпілим ОСОБА_8 , не мають з ними неприязнених стосунків, та причин для обмови, тому у колегії суддів нема підстав ставити під сумнів їх свідчення. Колегія суддів вважає їх пояснення об`єктивними, достовірними, послідовними, такими що узгоджуються між собою та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, кожен з допитаних свідків, прямо або опосередковано, підтвердив конфлікт між потерпілим та обвинуваченим, в ході якого потерпілому було заподіяно ОСОБА_7 тілесні ушкодження. З`ясувавши всі обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, суд обґрунтовано дійшов висновку, що вони нанесені ОСОБА_7 умисно на ґрунті особистих неприязних стосунків під час сварки та бійки між ними.

Колегія суддів вважає, що не спростовують винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень і його твердження про те, що ініціатором конфлікту був потерпілий.

Характер та локалізація виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння за обставин вказаних потерпілим та свідками, на думку колегії суддів, повністю узгоджується з висновком судово-медичної експертизи (а.с.90-91).

Виходячи з висновку судово-медичної експертизи № 51 від 28.04.22 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді підшкірної гематоми, синця, рваної рани лобної ділянки голови справа, синця повік правого ока, садна правої підочної ділянки, синця з осадненням перенісся та спинки носу, синця підшкірної гематоми лобу зліва та лівої скроні, синця лівої підочної ділянки обличчя, синця з осадненням лівої щоки, забійної рани з крововиливами під слизові оболонки нижньої губи зліва, синця правої ключичної ділянки грудей, які за своїм характером відносяться до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Всі вищевказані ушкодження у ОСОБА_8 утворилися в результаті дії тупих предметів, про що свідчить їх характер. Травмуючими механізмами утворення всіх наявних в ОСОБА_8 ушкоджень явилися ударні дії тупих предметів, а також поєднання ударної дії цихпредметів з тертям, на щовказують особливості ушкоджень шкіри і м`яких тканин обличчя. Характер та локалізація ушкоджень на тілі не відповідають механізму виникнення внаслідок падіння з висоти власного зросту. Давність виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 може відповідати події 25.04.22 року.

Експертиза була проведена експертом Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_13 , маючого стаж роботи експертом з 1999 року, перший кваліфікаційний клас судового експерта, вища кваліфікаційна категорія судово-медичного експерта. Слідчим експерта було ознайомлено з правами та обов`язками за ст. 69 КПК України та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України за відмову від ухилення від дачі висновку або за дачу завідомо неправдивого висновку (а.с 90-91).

Отже, у колегії суддів нема підстав для сумніву в об`єктивності, наданих судовим експертом висновку, його фаховості та неупередженості.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те що він діяв у стані необхідної оборони, вважає, що такі твердження сторони захисту спростовуються матеріалами кримінального провадження та виходить з наступного.

Правовими підставами регламентуючими право особи на самозахист від протиправних посягань є ч. 3 ст. 27 Конституції України, за якою кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань, а також ч. 1 ст. 36 КК України за якою під необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Правові рекомендації з цього питання викладені і в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону». За ними суду слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у справі № 748/1226/18, провадження № 51-6185 км 19, особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки. Окремим випадком такого спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК України.

Це не виключає можливості, що особа, яка спровокувала насильство, опиниться в ситуації необхідної оброни, якщо ступінь спровокованого насильства очевидно перевищить той, який особа могла передбачити, наприклад, якщо в ситуації обопільної бійки один з учасників застосує або виявить намір застосувати значно вищий ступінь насильства, зброю або до його насильницьких дій приєднаються інші особи.

Колегія суддів виходить з того, що в даному провадженні таких обставин встановлено не було. Під час бійки обвинувачений і потерпілий завдали один одному ударів кулаками та після втручання інших осіб припинили бійку.

Таким чином, встановлені судом фактичні обставини, у тому числі й на підставі показань самого обвинуваченого, свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого ОСОБА_8 , який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_7 , що в свою чергу могло викликати у останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення обґрунтовано кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України.

Доводи обвинуваченого, наведені в апеляційній скарзі про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 про заподіяння йому тілесних ушкоджень було закрито 20.02.23 року на підставі ст. 284 ч.1 п.5 КПК України, в зв`язку зі смертю ОСОБА_8 та родичі померлого, дружина ОСОБА_12 не ставили питання про продовження кримінального провадження з метою реабілітації померлого, наведених висновків суду не спростовують, і не являються підставою для прийняття судом іншого процесуального рішення.

Інших порушень вимог кримінального та процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований вирок, апеляційна скарга захисту не містить та при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3