УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ласків, Володимир-Волинського району, Волинської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Володимир-Волинському міському суді Волинської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000073 від 27.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

10 жовтня 2023 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України. У 2022-2023 роках суддею Володимир-Волинського міського суду Волинської області винесено ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_4 , які не виконано у зв`язку з переховуванням останнього від правоохоронних органів. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 безпідставно не з`явився до Володимир-Волинського міського суду Волинської області для участі в судовому розгляді, не повідомляв суд і правоохоронні органи про своє місцезнаходження та причини свого нез`явлення до суду. Прокурор вказує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено та існують обставини, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 при застосуванні до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, зможе здійснити дії, передбачені п.п.1,3,4,5 ст.177 КПК України, зокрема: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків, на думку прокурора, пов`язана з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має можливість вільно пересуватися. Зважаючи на викладене, з метою запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, прокурор просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити прокурору в задоволенні його клопотання, та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, мешкає разом з цивільною дружиною та дитиною, працює, від суду та правоохоронних органів не переховувався і не збирається переховуватися.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1-4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як встановлено судом, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України, за які передбачені покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 перебуває на стадії судового розгляду і на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

У даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Зазначений прокурором у клопотанні перелік ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, на думку суду є частково обґрунтованим.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, та поведінка обвинуваченого під час судового провадження, який неодноразово не з`являвся в судові засідання, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, вказують на існування достатніх підстав вважати, що він може переховуватися від суду.

Наявність інших ризиків є лише припущенням прокурора і не підтверджена жодним доказом. Прокурор в судовому засіданні не довів, що за час перебування справи на розгляді в суді обвинувачений чинив спроби впливати на свідків у кримінальному провадженні, або якимось іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинив інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що прокурором в ході розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу доведена лише наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України

В той же час, судом не встановлено та прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання встановленим ризикам. Обвинувачений має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, є учасником бойових дій, задовільно характеризується за місцем проживання, раніше застосований до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не порушував.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у визначений період часу буде достатньо для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам.

Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

На підставі вищезазначеного суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 , на строк 2 (два) місяці, заборонивши йому залишати житло в період часу з 22:00 до 07:00 наступної доби, та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати до суду за кожною вимогою.

Керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194,197, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 , на строк два місяці, заборонивши йому залишати житло в період часу з 22:00 до 07:00 наступної доби.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не виконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Володимирський РВП ГУНП у Волинській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно, після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 21.11.2023. Повний текст ухвали складений 24.11.2023.

Головуючий ОСОБА_1