Справа № 164/504/22 Провадження №11-кп/802/35/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000037 від 29 січня 2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Комарово, Маневицького району, Волинської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з повною вищою освітою, незаміжня, працює на посаді головного державного ревізора-інспектора Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Волинській області, раніше не судима, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та їй призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано обвинувачену ОСОБА_8 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Позов ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 25 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за таких обставин.

У період з 19 години 00 хвилин 28 січня 2022 року по 07 годину 00 хвилин 29 січня 2022 року інспектор роти з обслуговування міста Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_7 , яка призначена на посаду наказом начальника Департаменту патрульної поліції № 940 о/с від 2 грудня 2019 року, та поліцейський роти з обслуговування міста Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції ОСОБА_10 , що призначений на посаду наказом начальника Департаменту патрульної поліції № 383 о/с від 27 травня 2019 року, які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, відповідно до розстановки сил та засобів взводу № 3 роти з обслуговування міста Ковель управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, затвердженої начальником відділу організації несення служби у місті Ковелі УПП у Волинській області ДПП 28 січня 2022 року, відповідно до покладених на них завдань, передбачених Законом України «Про Національну поліцію", несли службу на дорожній станції патрульної поліції «Маневичі», при цьому знаходились у форменому одязі працівників поліції із закріпленими на ньому жетонами із зображеннями спеціальних номерів.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; регулює дорожній, рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; зупинення транспортного засобу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Приблизно о 00 годин 00 хвилин 29 січня 2022 року поліцейським роти з обслуговування міста Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_10 під час несення служби на зазначеній дорожній станції патрульної поліції було здійснено зупинку автомобіля «Haval» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , за порушення Правил дорожнього руху та розпочато оформлення адміністративних матеріалів. Пасажиром в даному транспортному засобі знаходилась головний державний ревізор-інспектор Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби у Волинській області ОСОБА_8 , що призначена на посаду наказом начальника Головного управління Державної податкової служби у Волинській області № 100-О від 21 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з ч. 1-3 Положення про Державну податкову службу України (далі - ДПС), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 227 від 6 березня 2019 року, ДПС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. ДПС у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями ДПС є: реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Отже, ОСОБА_8 обіймає посаду в державному органі та здійснює функції представника влади, а тому відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

Так, під час оформлення адміністративних матеріалів дії поліцейських у ОСОБА_8 викликали невдоволення, внаслідок чого між ними виникла словесна перепалка. Під час даної словесної перепалки 29 січня 2022 року, біля 00 годин 20 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу приміщення дорожньої станції патрульної поліції, що на перехресті автодоріг сполученням Київ-Ковель-Ягодин (М 07) та Луцьк-Любешів-КПП Дольськ (Р-14), на території Камінь-Каширського району Волинської області, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов?язків, достовірно знаючи, що вказані поліцейські є працівниками правоохоронного органу та виконують свої службові обов`язки, підійшла до лейтенанта поліції ОСОБА_7 , яка знаходилась біля входу до приміщення дорожньої станції, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, завдала ОСОБА_7 один удар долонею лівої руки в ділянку правої скроневої частини голови, після чого схопила останню своєю лівою рукою за волосся на голові та почала тягнути на себе.

Вказані дії ОСОБА_8 зупинив капрал поліції ОСОБА_10 .

У результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_8 лейтенанту поліції ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження, а саме: забій м`яких тканин у вигляді підшкірної гематоми правої скронево-потиличної ділянки волосистої частини голови, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої оскаржує вирок з підстав його незаконності, необґрунтованості та невмотивованості через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України, у даному кримінальному провадженні, усі слідчі (розшукові) та процесуальні дії, повинні проводитись слідчими ДБР (Державного бюро розслідувань) за процесуального керівництва спеціально уповноважених прокурорів. Однак, такій обставині, судом не надано належної оцінки та не враховано, що за результатами опрацювання інформації з відеозаписів з портативних нагрудних відеореєстраторів поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , довідки № 627 із травматичного пункту ЦРЛ Ковельського МТМО від 29 січня 2022 року на ім`я ОСОБА_7 , висновку експерта № 15 від 31 січня 2022 року, а також інших, похідних від них доказів, суд дійшов до переконання про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого їй злочину, не врахувавши, що зазначені докази отримані після початку кримінального провадження, шляхом реалізації органами досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених кримінальним процесуальним законом, для забезпечення досудового розслідування кримінального правопорушення, що свідчить про їх недопустимість. Довідка № 627 із травматичного пункту ЦРЛ Ковельського МТМО від 29 січня 2022 року на ім`я ОСОБА_7 , а також диски із відеозаписами із портативних нагрудних відеореєстраторів поліцейських не визнані речовими доказами що, як вважає захисник, виключає можливість використання зафіксованої на них інформації, при доказуванні обставин кримінального правопорушення. Також не погоджується із розміром присудженого до стягнення судом із ОСОБА_8 , як цивільної відповідачки, моральної шкоди. Вважає рішення суду у цій його частині необґрунтованим та невмотивованим, а обставини погіршення її морального стану, непідтвердженими. У зв`язку із цим, просить вирок суду від 11 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати. Визнати недопустимими докази у даному кримінальному провадженні. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України обвинувачену ОСОБА_8 виправдати у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 - відмовити повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченої та її захисника які, кожен окремо, підтримали подану апеляційну скаргу, просили задовольнити, прокурора, який відносно задоволення поданої апеляційної скарги заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. У ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Змістом оскаржуваного вироку стверджується, що судом першої інстанції зазначених вимог закону було дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Вважаючи винуватість обвинуваченої доведеною, судом підставо взято до уваги її ж показання, яка не заперечувала факт виниклого у неї із поліцейськими конфлікту, за обставин місця та часу, зазначених у обвинувальному акті, в ході якого вона лівою рукою схопила поліцейську ОСОБА_7 за волосся на голові та почала тягнути на себе, і такі її протиправні дії були припинені іншим поліцейським ОСОБА_10 , який розжав руку ОСОБА_8 та звільнив потерпілу. Заперечила факт нанесення останній одного удару долонею лівої руки у ділянку скроневої частини голови. Ствердила, що таких обставин не пам`ятає. Не заперечувала факт перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Хоча ОСОБА_8 винуватість у вчиненому визнала частково, однак її винуватість за усім обсягом пред`явленого обвинувачення стверджується сукупністю належних та допустимих доказів, забраних стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом.

Зокрема показаннями свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 які, будучи безпосередньо допитаними перед судом, підтвердили факт висловлювання обвинуваченою в їх адресу нецензурною лайкою, не реагування на образи та зауваження, а також погрози фізичною розправою. Кожен із них показав, що коли ОСОБА_7 знаходилась біля входу до приміщення дорожньої станції, до неї підійшла ОСОБА_8 та нанесла один удар долонею лівої руки в ділянку правої скроневої частини голови, після чого схопила її своєю лівою рукою за волосся на голові, почала тягнути до себе. ОСОБА_10 схопив обвинувачену за руку, і у такий спосіб, звільнив ОСОБА_7 . Зазначені дії були зафіксовані на нагрудні відеореєстратори поліцейських.

Такі їх показання є чіткими, послідовними та незмінними в ході усього судового розгляду матеріалів даного кримінального провадження, узгоджуються із даними: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 січня 2022 року, змістом якого установлено, що 29 січня 2022 року біля 00 годин 15 хвилин ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_7 , під час виконання нею службових обов`язків, один удар рукою в область голови, спричинивши їй тілесні ушкодження та завдала фізичного болю;довідкою № 627 від 29 січня 2022 року травматологічного пункту ЦРЛ Ковельського МТМО, з якої установлено, що ОСОБА_7 29 січня 2022 року біля 01 год. було отримано тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правої потиличної ділянки голови унаслідок нанесеного удару іншою жінкою; повідомленням КП „Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Волинської обласної ради № 307/1.11 від 17 лютого 2022 року та додатками до нього, якими стверджується, що 29 січня 2022 року бригадою ЕМД було здійснено виїзд на пост поліції біля с. Оконськ до ОСОБА_7 , яка скаржилась на біль в потиличній ділянці голови, затерпання волосистої частини голови, загальну слабкість, однак від госпіталізації відмовилась; протоколу огляду місця події від 29 січня 2022 року із фототаблицею до нього, якими зафіксовано обстановку у приміщенні дорожньої станції та поблизу неї, а також номери жетонів та нагрудних відеореєстраторів поліцейських; протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07 лютого 2022 року та додатку до нього про вилучення DVD-R диску із відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за 28-29 січня 2022 року; протоколів слідчих експериментів від 07 квітня 2022 року із додатками до них, проведених з участю поліцейських, які з достатньою повнотою описали механізм та локалізацію нанесення обвинуваченою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; витягом із наказу № 940 о/с від 02 грудня 2019 року, розстановкою сил та засобів взводу № 3 роти з обслуговування міста Ковель управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, затвердженою начальником відділу організації несення служби у місті Ковелі УПП у Волинській області ДПП 28 січня 2022 року, з яких установлено, що інспектор роти з обслуговування міста Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_7 у період з 19 години 00 хвилин 28 січня 2022 року по 07 годину 00 хвилин 29 січня 2022 року несла службу на дорожній станції патрульної поліції „Маневичі".

Висновком судово-медичної експертизи № 15 від 31 січня 2022 року, а також висновком додаткової судово-медичної експертизи № 131 від 12 квітня 2022 року підтверджується, що у ОСОБА_7 було виявлено наступне тілесне ушкодження: забій м`яких тканин у вигляді підшкірної гематоми правої скронево-потиличної ділянки волосистої частини голови, яке за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказане тілесне ушкодження згідно його морфологічних особливостей утворилось внаслідок травмуючої дії тупого предмету, будь-які характерні особливості слідоутворюючої поверхні якого в даному ушкодженні відображення не знайшли. Беручи до уваги характер та особливості анатомічної локалізації виявленого тілесного ушкодження, не виключається імовірність його утворення в результаті нанесеного удару рукою у відповідну ділянку голови потерпілої. Не виключається можливість виникнення виявленого при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 тілесного ушкодження за обставин, які вказують потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 під час проведення 07 квітня 2022 року слідчих експериментів за їх участю.

Судмедексперт ОСОБА_12 у суді підтвердив викладені у висновку обставини події та додатково показав, що давність утворення даного тілесного ушкодження відповідає терміну, вказаному у постанові про призначення експертизи та потерпілою ОСОБА_7 . Дане тілесне ушкодження було спричинене саме внаслідок нанесеного удару, а не від того, що ОСОБА_8 , у подальшому, схопила рукою за волосся на голові ОСОБА_7 та тягнула за нього. Про це вказували виявлені під час проведення експертизи специфічні, характерні судово-медичні ознаки саме для такого виду травмування як удар. Під час огляду потерпілої ОСОБА_7 не було виявлено специфічних, характерних судово-медичних ознак саме для таких видів травмування як стискання чи розтягнення.

Відтак, сукупність вищенаведених доказів підтверджує факт умисного заподіяння обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_7 , як працівнику правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням нею службових обов`язків, за обставин, зазначених у обвинувальному акті.

Доводи апеляційної скарги про порушення правил підслідності що, як вважає захисник, є наслідком недопустимості ряду здобутих органом досудового розслідування доказів, є також безпідставними.

Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК України).

Слід зазначити, що КПК України не передбачає вимоги дотримання правил підслідності при внесенні відомостей до ЄРДР. Стаття 214 КПК України не містить вимоги про дотримання при внесенні відомостей до ЄРДР правил підслідності і вказівки на можливість не вносити відомості, якщо кримінальне правопорушення не підслідне органу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач невідкладно у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Досудове розслідування здійснюється відповідно до правил підслідності, установлених у ст. 216 КПК України. Зокрема, досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівником правоохоронного органу, здійснюють слідчі органів Державного бюро розслідувань (п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

Прокурор розглядає письмове повідомлення слідчого протягом десяти днів з дня його отримання та в разі підтвердження наведених у ньому обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.

Прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 29 січня 2022 року о 00:30 до ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що працівником поліції, під час виконання нею службових обов`язків, на посту Маневичі, було зупинено автомобіль, де пасажирка вдарила її по голові рукою. Цього ж дня, старшим слідчим ОСОБА_13 від потерпілої ОСОБА_7 було прийнято заяву про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР за № 00007 від 29 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.. 2 ст. 345 КК України.

Постановами заступників керівників прокурора та слідчого відділу від 29 січня 2022 року, відповідно, призначено групу слідчих та прокурорів у зазначеному кримінальному провадженні.

21 лютого 2021 року на адресу старшого слідчого ОСОБА_13 від ГУ ДПС у Волинській області надійшли належним чином завірені копії наказу про призначення ОСОБА_8 на посаду головного держаного інспектора Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Волинській області, а також посадова інструкція державного службовця.

Після підтвердження факту вчинення даного злочину працівником правоохоронного органу, постановою прокурора від 22 березня 2022 року визначено підслідність у даному кримінальному провадженні за Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, слідчі якого і здійснювали подальше розслідування до його завершення.

Ураховуючи вищевикладене, підстав стверджувати, що докази, на які посилається захисник, здобуті після початку кримінального провадження, шляхом реалізації органами досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених кримінальним процесуальним законом, для забезпечення досудового розслідування кримінального правопорушення, при перевірці доводів апеляційної скарги, не установлено.

Також положеннями чинного КПК України не передбачено обмежень у використанні доказів, при судовому розгляді матеріалів кримінального провадження, через ненадання їм статусу речових доказів, що є свідченням помилковості доводів захисника про неможливість використання зафіксованої на них інформації, при доказуванні обставин вчиненого.

Що стосується доводів захисника про безпідставне стягнення з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 (цивільного позивача) моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, то вони також не убачаються обґрунтованими.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм ЦК України та ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути із обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої, суд першої інстанції урахував пережиті нею нервове потрясіння, моральні переживання та фізичні страждання через спричинення їй легких тілесних ушкоджень, під час виконання нею службових обов`язків, негативний вплив на усталений спосіб життя потерпілої та визначив її у розмірі 25 000 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення у цій його частині та дійшов правильного висновку про необхідність стягнення моральної шкоди у вищезазначеній сумі, оскільки стягнення її саме у вказаному розмірі відповідає принципам виваженості та розумності, є справедливою сатисфакцією за спричинену їм моральну шкоду та не є такою, яка б сприяла потерпілій до збагачення.

І така сума у повному її обсязі та у добровільному порядку сплачена обвинуваченою ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 , що установлено при розгляді даних матеріалів кримінального провадження у апеляційному суді та стверджується письмовою розпискою останньої, у якій вона підтверджує факт отримання нею компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. та водночас стверджує про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченої.

Наведене, на думку колегії суддів, а також позиція потерпілої, викладена у її письмовій заяві про примирення із обвинуваченою та відсутність до неї будь-яких претензій, у сукупності із іншими обставинами, які існували, на момент розгляду справи у суді першої інстанції, однак не з достатньою повнотою були ураховані судом, при визначенні обвинуваченій ОСОБА_8 тривалості іспитового строку, дає підстави для його зменшення.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Визначаючи іспитовий строк тривалістю два роки, судом першої інстанції не у повному обсязі ураховано дані, які характеризують особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, з моменту вчинення даного злочину інших, протиправних дій не вчинила, щиро розкаялася у вчиненому, усвідомила неправомірний характер своїх дій, примирилась із потерпілою, яка до неї будь-яких претензій немає, не заперечувала відносно звільнення обвинуваченої від відбування покарання, а також у добровільному порядку відшкодувала визначений до стягнення судом розмір спричиненої її ж протиправними діями моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим та доцільним зменшити установлений судом першої інстанції іспитовий термін до одного року, адже вважає що, у цьому конкретному випадку, він буде цілком достатнім для досягнення мети покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити, зменшивши іспитовий строк до 1 (одного) року.

В решті вирок - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: