печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000456 від 30.03.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилів, Хмельницької області, громадянина України, українця, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , підозрюваний ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

14.08.2023 слідчий Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням в порядку ч. 2 ст. 187 КПК України про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2023, у зв`язку із наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та перебуванням його в розшуку, надано дозвіл на затримання останнього. 11.10.2023 на підставі зазначеної ухвали слідчого судді ОСОБА_4 затримано, та 12.10.2023 доставлено до суду для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києвіза процесуального керівництва прокурорів Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіонуздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000456 від 30.03.2023 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на думку слідчого, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання останнього під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання, посилаючись на його обґрунтованість. Захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував. Підозрюваний ОСОБА_4 доводи захисника підтримав.

Вивчивши клопотання та дослідивши докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києвіза процесуального керівництва прокурорів Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіонуздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000456 від 30.03.2023 за ч. 5 ст. 407 КК України.

22.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя дослідив долучені до матеріалів клопотання докази, а саме: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 21.03.2023; акт службового розслідування від 16.05.2023; протокол затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України від 22.06.2023; протоколи допиту свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Вирішуючи питання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування у клопотанні слідчого, враховуючи доводи прокурора та заперечення захисника надані в судовому засіданні щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, обґрунтовано тяжкістю злочину у якому підозрюється, а також тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2023, враховуючи перебування ОСОБА_4 в розшуку, надавався дозвіл на затримання останнього.

Оголошенню в розшук ОСОБА_4 передувала неявка останнього на допит в якості підозрюваного, якого згідно наявних у матеріалах справи повісток було викликано до органу досудового розслідування на 03.08.2023, на 04.08.2023, на 07.08.2023 та на 08.08.2023, однак на виклики останній не з`явився.

В цьому контексті слід зазначити, що нормами ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, серед іншого, шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відсутність підтвердження вручення повісток про виклик підозрюваного до слідчого для проведення допиту та вручення процесуальних документів, спрямованих за місцем проживання, свідчить про невиконання кримінальних процесуальних приписів щодо належного вручення таких повісток особі, місцезнаходження якої достеменно відоме органу досудового розслідування, і звісно також не може вважатися належним врученням таких повісток.

Під час розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять належних доказів вручення ОСОБА_4 повісток про виклик підозрюваного до слідчого для проведення допиту та вручення процесуальних документів в порядку, передбаченому ст.ст. 135, 136 КПК України, що спростовує доводи прокурора та частково нівелює обґрунтування ризику ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Водночас, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993).

Під час розгляду клопотання слідчим суддею, навіть в розумінні тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , його ставлення до інкримінованого, не встановлено ствердних даних щодо існування високого ступеню вірогідності вчинення ОСОБА_4 в майбутньому реальних дій, направлених, як на ухилення від органу досудового розслідування та суду, так і на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення якого, в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком на строк від п`яти до десяти років, що дозволяє з достатньо високим ступенем імовірностіспрогнозувати, що вінможе вдатися спроб переховування від органу досудового розслідування або суду, тому ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України враховуючи зазначену правову позицію Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «W проти Швейцарії»є реальним, проте не є релевантним в сукупністю із іншими ризиками, враховуючи наступне.

Зокрема, розглядаючи клопотання слідчого в контексті обґрунтування наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, де зазначено, що ОСОБА_4 під впливом тяжкості покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватості, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, слідчий суддя зауважує, що доводи слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засідання в цій частині не створюють таку ступінь вірогідність вчинення підозрюваним дій направлених на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а по суті відображають ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Саме по собі існування ризиків ухилення від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків не створює наявності іншого самостійного ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи питання щодо існування ризику знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що посилання у клопотанні слідчого про те, що підозрюваний ОСОБА_4 може особисто або опосередковано вчиняти дії, направлені на прохання чи примушування свідків, які разом із ним проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на знищення речових доказів є неспроможними, адже останні, як за віком, так і за званням є старшими підозрюваного, тому такі доводи не є переконливими.

Натомість, зважаючи на те, що досудове розслідування кримінального провадження триває, у справі безпосередньо не допитані свідки, показання яких можуть вплинути на хід досудового розслідування злочину, слідчий суддя вважає, що ризик можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків з метою спотворення показань є дійсно реальним.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про часткову доведеність слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інші заявлені ризики, передбачені п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України містять характер припущень та належним чином не обґрунтовані.

Як на підставу неможливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, для запобігання встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий посилається на положення ст. 176 КПК України.

Положення ч. 8 ст. 176 КПК України дійсно містять обмеження щодо застосування під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні, в тому числі злочину, передбаченого ст. 407 КК України, виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя зазначає, що положення ч. 8 ст. 176 КПК України містять обмеження щодо неможливості застосування іншого, не виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте зазначення цієї норми не нівелює необхідності доведення обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України).

В судовому засіданні прокурор інших доводів, аніж ті, які вказані у клопотанні слідчого навести не спромігся.

Натомість, необґрунтоване застосування до особи запобіжного заходу, що обмежує право на свободу, є порушенням ст. 29 Конституції України та п. 1 «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Базові висновки стосовно презумпції свободи особи на її користь Європейський суд з прав людини зробив у справі «Вітольд Літва проти Польщі» 26629/95 від 04.04.2000 та у справі «Амбрушкевич проти Польщі» 38797/03 від 04.05.2006, де зазначив, що недостатньо, щоб позбавлення волі лише відповідало нормам національного права, а ще необхідно, щоб з огляду на обставини справи воно було необхідним.

Слідчий суддя зауважує, що необхідність забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків не нівелює над його основоположним правом на свободу, враховуючи недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні названих ризиків, а також обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, що у відповідності до ч. 3 ст. 194 КПК України є підставою із якою законодавець пов`язує можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Водночас, враховуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, який є найсуворішим запобіжним заходом, слідчий суддя виходячи за захистом основоположного права особи на свободу гарантованого ст. 29 Конституції України та п. 1 «с» ст. 5 Конвенції, реалізуючи зазначену правову позицію Європейський суд з прав людини, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 181, 184, 193, 194, 205, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1