В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Павлоград кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001950 від 02.11.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанськ Луганської області, громадянина України, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого та зареєстрованого як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , був поставлений на облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов?язаний. 24 лютого 2022 року Верховною Радою України було затверджено Указ Президента України N? 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), згідно якого було оголошено призов військовозобов?язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України здійснити обсяг, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

07 вересня 2023 року, військовозобов?язаний ОСОБА_3 прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 для проходження медичного огляду. За результатами військово-лікарняної комісії визнаний придатним до військової служби відповідно до довідки військово-лікарської комісії N?1/4332 від 07.09.2023 року.

08 вересня 2023 року ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи придатним за станом здоров?я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, отримав повістку на відправку на 22.верестя .2023 та був повідомлений про прибуття до призивної дільниці за адресою: АДРЕСА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у зазначений у повістці час. В подальшому

ОСОБА_3 засвідчив видану повістку своїм підписом, отримав рекомендації від співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов?язався прийти у зазначену дату на вищевказану адресу.

22 вересня 2023 року ОСОБА_3 прибув у зазначений у повістці час до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_4 , де співробітник ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив ОСОБА_3 про те, що відправка до військової частини переноситься на 25 вересня 2023 року, про що співробітником РТЦК та СП було видано гр. ОСОБА_3 повторну повістку про відправку на 08:00 годин ранку 25 вересня 2023 року.

Натомість 23 вересня 2023 року гр. ОСОБА_3 , змінив місце проживання та мобільний номер телефону.

25 вересня 2023 року ОСОБА_3 , з метою ухилитися від призову за мобілізацією, будучи придатним за станом здоров?я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до пункту відправлення за адресою: АДРЕСА_2 , не прибув та про причини своєї не явки не повідомив.

Таким чином військовозобов?язаний ОСОБА_3 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст.1, 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Наказу Президента України N?65/2022 від 24 лютого 2022 року "Про загальну мобілізацію" (зі змінами), з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи придатним за станом здоров?я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 25 вересня 2023 року не прибув до пункту відправлення за адресою: АДРЕСА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Дії ОСОБА_3 судом кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Під час досудового розслідування, 29.11.2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № № 0001950 від 02.11.2023 року, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншого боку, за участю захисника адвоката ОСОБА_7 , на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 , згоден з кваліфікацією дій за ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання за ст. 336 КК України у виді трьох років позбавлення волі з застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 , у підготовчому судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити й призначити узгоджену в ній міру покарання, та інші, передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України в обсязі обвинувачення. Йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього уразі затвердження угоди судом. При цьому ОСОБА_3 повідомив про добровільність своєї позиції, без насильства, примусу, погроз та обіцянок, просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити йому узгоджене покарання. Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 підтримав свого підзахисного та просив затвердити угоду.

Прокурор у судовому засіданні повідомив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, та просив суд вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю визнав свою вину, підтвердив обставини вчинення інкримінованих йому дій, викладених в обвинувальному акті, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога та в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Узгоджене покарання сторонами угоди відповідає положенням ст. 50, 65 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання. Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ст. 336 КК України, відповідає положенням КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень. Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості.

На думку суду зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та вважає можливим її затвердити, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відношення останнього до того, що сталося, а саме визнання своєї вини, щире каяття, суд вважає, що його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, та попередження вчинення нею кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. 370, 371, 373, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.11.2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншого боку, за участі захисника адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001950 від 02.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1