УХВАЛА

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 1-80

провадження № 13-6 зво 24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

перевірила заяву засудженого ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами ухвали судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 15 червня 2000 року на підставі п. 3 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і

в с т а н о в и л а:

Як убачається зі змісту заяви, вироком судової колегії по кримінальним справам Київського міського суду від 30 липня 1999 року ОСОБА_21 засуджено за п. «а» ст. 93 КК України (в ред. 1960 року) до смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 142 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього належного ОСОБА_21 майна.

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України

від 15 червня 2000 року вирок судової колегії по кримінальним справам Київського міського суду від 30 липня 1999 року щодо ОСОБА_21 змінений у частині призначеного покарання у виді смертної кари - розстрілу на довічне позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_21 звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з питанням перегляду ухвали судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 15 червня 2000 року за виключними обставинами на підставі п. 3 ч. 3 ст. 459 КПК (встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення).

Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, пославшись на положення ч. 5 ст. 33 КПК, які регулюють інстанційну підсудність, ухвалою

від 17 січня 2024 року передала заяву ОСОБА_21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата).

Перевіривши матеріали провадження й наведені в ухвалі від 17 січня 2024 року підстави для передачі заяви засудженого, Велика Палата вважає, що зазначене звернення підлягає поверненню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 459 КПК виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 33 КПК кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстав, визначених пунктами 1, 3 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, судом, який ухвалив рішення, що переглядається, а Великою Палатою - на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК. Наведене узгоджується з іншими положеннями глави 34 вказаного Кодексу «Провадження за нововиявленими або виключними обставинами».

Велика Палата не приймала рішень по суті справи заявника у кримінальному провадженні щодо нього.

Отже, законодавець не уповноважив Велику Палату переглядати оспорювану ухвалу за виключними обставинами на підставі п. 3 ч. 3 ст. 459 КПК. Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду не врахувала зазначеного і передала згадану заяву засудженого ОСОБА_21 до Великої Палати для розгляду всупереч правилам інстанційної підсудності.

Що ж стосується вказівки в ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 січня 2024 року на ч. 10 ст. 31 КПК, то таке не є коректним, адже наведені в цій статті положення визначають склад суду у разі додержання приписів ст. 33 цього Кодексу.

Крім того, у переданих матеріалах й у постановленій 17 січня 2024 року ухвалі не міститься даних, які би за нормами кримінального процесуального закону могли слугувати підставою для висновку, що оспорюване заявником рішення є предметом перегляду цієї Палати, а не суду, який його ухвалив.

З огляду на викладене, Велика Палата дійшла висновку, що скеровану на її розгляд заяву засудженого ОСОБА_21 про перегляд на підставі п. 3 ч. 3 ст. 459 КПК ухвали судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 15 червня 2000 року необхідно повернути до Касаційного кримінального суду для прийняття рішення відповідно до вимог цього Кодексу.

Керуючись статтями 459, 463 КПК, Велика Палата Верховного Суду

п о с т а н о в и л а:

Заяву засудженого ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами ухвали судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 15 червня 2000 року на підставі п. 3 ч. 3 ст. 459 КПК з усіма доданими до неї матеріалами повернути до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_11

ОСОБА_3 ОСОБА_13

ОСОБА_4 ОСОБА_14

ОСОБА_5 ОСОБА_15

ОСОБА_6 ОСОБА_16

ОСОБА_7 ОСОБА_17

ОСОБА_8 ОСОБА_18

ОСОБА_9 ОСОБА_19

ОСОБА_10 ОСОБА_20

ОСОБА_12