ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/746/23

№ 1-кп/336/419/2023

16 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, українець, має середньо-спеціальну освіту, одружений, не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2021 близько 09 год. 10 хв., водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Чарівної, від вул. 8 Березня в напрямку вул. Кутузова в м. Запоріжжі. При цьому, швидкість його руху складала не менше 56,6-59,1 км/год., що перевищує максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці проїзної частини 50 км/год.

В цей час, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля буд. 28 по вул. Чарівній, та позначений дорожньою розміткою 5.35.1 («Зебра», нерегульований пішохідний перехід), а також дорожніми знаками та 5.35.2 («Пішохідний перехід») Правил дорожнього руху, вийшла на проїзну частину пішохід ОСОБА_6 , перетинаючи її справа-наліво за напрямком руху автомобіля «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_4 наближаючись до зазначеного нерегульованого пішохідного переходу, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на ньому пішохода ОСОБА_6 , маючи технічну можливість уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування, належних заходів до зупинки керованого автомобіля «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б), 18.1 равил дорожнього руху, відповідно до яких:

-п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із видкістю не більше 50 км/год.»;

-п. 12.9 «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на іянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному ~обі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" кту 30.3 цих Правил»;

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/11404-ІТ від 03.11.2021, знаходиться у причинному зв`язку з подією даної ДТП. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування заходів гальмування.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_6 заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2060/к від 28.11.2022, у пішохода ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження:

1.1закритий перелом голівки лівої плечової кістки з відривом великого горбика, перелом хірургічної та анатомічної шийки плечової кістки зі зміщенням фрагментів, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину;

1.2закрита травма лівого тазо-стегнового суглобу: перелом тіла лобкової кістки з розповсюдженням лінії перелому на півмісячну поверхню вертлюжної западини кульшового суглобу, багатоуламковий підвертлюговий перелом стегнової кістки зі зміщенням фрагментів, перелом нижньої гілки лобкової кістки зі зміщенням фрагментів;

1.3закрита травма грудної клітки: перелом 3 ребра по лівій передній підпахвовій лінії, садна в ділянці тулубу;

1.4закрита травма лівої гомілки: поперечний перелом лівої малогомілкової кістки в нижній третині з мінімальним зміщенням, садна та підшкірна гематома в нижній третині гомілки.

Прояви травми, вказані в п.п. 1.2-1.4, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

1.5Закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, підапоневротична гематома лобової ділянки ліворуч, параорбітальна гематома права, садна та підшкірні гематоми голови, садна в ділянці обличчя, набряк і`яких тканин лівої половини обличчя та лівої скроневої ділянки, кваліфікується к легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення, згідно яких він визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та надав пояснення, згідно яких у день ДТП, яка сталася, він рухався на авто «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині вул. Чарівної, від вул. 8 Березня в напрямку вул. Кутузова в м. Запоріжжі. Під час подальшого руху, ОСОБА_4 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля буд. 28 по вул. Чарівній, належних заходів до зупинки керованого автомобіля не вжив, внаслідок чого скоїв наїзд на потерпілу. У скоєному щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_6 надала суду відповідні написаному вище свідчення, згідно яких у день ДТП, яка сталася, вона в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля буд. 28 по вул. Чарівній, вийшла на проїзну частину, перетинаючи її справа-наліво за напрямком руху авта під керуванням обвинуваченого, який скоїв на неї наїзд. В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_6 заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/11404-ІТ від 03.11.2021, знаходиться у причинному зв`язку з подією даної ДТП. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування заходів гальмування. При цьому своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б), 18.1 равил дорожнього руху, відповідно до яких:

-п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із видкістю не більше 50 км/год.»;

-п. 12.9 «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на іянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному ~обі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" кту 30.3 цих Правил»;

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2060/к від 28.11.2022, у пішохода ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження:

1.6закритий перелом голівки лівої плечової кістки з відривом великого горбика, перелом хірургічної та анатомічної шийки плечової кістки зі зміщенням фрагментів, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину;

1.7закрита травма лівого тазо-стегнового суглобу: перелом тіла лобкової кістки з розповсюдженням лінії перелому на півмісячну поверхню вертлюжної западини кульшового суглобу, багатоуламковий підвертлюговий перелом стегнової кістки зі зміщенням фрагментів, перелом нижньої гілки лобкової кістки зі зміщенням фрагментів;

1.8закрита травма грудної клітки: перелом 3 ребра по лівій передній підпахвовій лінії, садна в ділянці тулубу;

1.9закрита травма лівої гомілки: поперечний перелом лівої малогомілкової кістки в нижній третині з мінімальним зміщенням, садна та підшкірна гематома в нижній третині гомілки.

Прояви травми, вказані в п.п. 1.2-1.4, кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

1.10Закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, підапоневротична гематома лобової ділянки ліворуч, параорбітальна гематома права, садна та підшкірні гематоми голови, садна в ділянці обличчя, набряк і`яких тканин лівої половини обличчя та лівої скроневої ділянки, кваліфікується к легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта ОСОБА_7 від 07.10.2021 року на момент дослідження рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилась у працездатному стані.

Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Отже, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при викладених судом обставинах повністю знайшла своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами, а його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинамию які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який закон відносить до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочину - спричинення тяжкого тілесного ушкодження людині, суд враховує й особу винуватого: не одружений, на обліках у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, працює, має постійне місце проживання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, зважаючи на кількість порушень ПДР України та на тяжкість порушення обвинуваченим припису Правил дорожнього руху України щодо правил проїзду пішохідного переходу, внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода.

При цьому, при призначенні вказаного покарання, враховуючи і встановлену тяжкість вчиненого з необережності названого злочину, і позитивні відомості про особу не судимого винуватого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, лише позитивно характеризується, до та під час судового провадження добровільно частково відшкодовував завдану потерпілій шкоду, що визнано потерпілою стороною у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого, до якого раніше положення ст. 75 КК України й не застосовувалися, без відбування ним покарання у виді позбавлення волі, тобто про звільнення його від відбування названого покарання з випробуванням.

На думку суду, вказане покарання випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, отже, воно буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так й іншими особами, тобто покарання, що призначається, досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.

У межах кримінального провадження потерпілою пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого, за яким позивач просить суд стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у сумі 300 000 гривень.

Обвинувачений такий позов визнав частково в розмірі до 50 000 гривень.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши позов, встановив наступне.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 Цивільного кодексу України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, у відповідності до вимог ст.ст. 127, 128, 129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтував з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого він переживав та продовжує переживати моральні страждання через завдання тяжкого тілесного ушкодження.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським судом з прав людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що потерпілій внаслідок спричинення тяжкого тілесного ушкодження завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, що призводить до психологічної травми.

Тілесне ушкодження вимусило позивача проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав у кримінальному провадженні, додатково пережити нервові хвилювання.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана із загибеллю батька, коли життя є найбільш суттєвим благом для людини, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачену психологічну рівновагу відновити.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 100 000 гривень, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Оскільки проведення судових експертиз здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення експертиз в загальній сумі 3432 гривень 40 копійок.

Обвинуваченому у кримінальному провадженні запобіжний захід не застований, клопотань про застосування запобіжного заходу не надійшло.

Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Задовольнити частково позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення маральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 100 000 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3432 гривень 40 копійок.

Скасувати арешт, накладений на автомобіль «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_8 выд 13 вересня 2021 року.

Речові докази: автомобіль«CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , лишити обвинуваченому за належністю.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1