КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «BMW», модель «323І» на іноземній реєстрації, д.н.з. НОМЕР_1 , 1996 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_6 ; ключ запалення, які 01 березня 2023 року вилучені в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5, у вигляді заборони використання, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначив про наявність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а тимчасово вилучене майно повернути власнику ОСОБА_6 .

Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що клопотання про арешт майна розглядалося без участі його власника чи представника, а копію оскаржуваного судового рішення представником отримано 01 серпня 2023 року.

Представник вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичними обставинам кримінального провадження.

Зауважує, що власник транспортного засобу ОСОБА_6 про дату та час судового розгляду належним чином повідомлений не був, копії судового рішення не отримував. При цьому, як зазначає, суддя у своєму рішенні посилається на рапорт дізнавача, який завчасно та належним чином повідомив володільця майна.

Вважає, що майно, вилучене 01 березня 2023 року під час огляду місця події є тимчасово вилученим та подальший розгляд клопотання про арешт такого майна повинен здійснюватися за обов`язкової участі його власника.

Зазначає, що прокурор звернувся з клопотання про арешт майна 07 березня 2023 року всупереч вимогам ч. 5 ст. 171 КПК України, у зв`язку з чим, на думку представника, в подальшому майно повинно бути повернуте негайно. При цьому, зауважує, що слідчим суддею в оскаржуваному рішенні не вказано про дату та час звернення прокурора з таким клопотанням.

Звертає увагу на тому, що згідно з висновком експерта номер двигуна змінам не підлягав, а бланк про реєстрацію відповідає бланкам, які перебувають в офіційному обігу.

На переконання представника, враховуючи, що ідентифікаційний номер НОМЕР_2 є ідентичним до ідентифікаційного номеру, який зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , це дає вагомі підстави вважати, що у кримінальному провадженні відсутній склад злочину, а тому воно підлягає закриттю, оскільки встановлення та присвоєння ідентифікаційного номеру попередньо здійснювалося у ТСЦ України.

Стверджує, що перебування транспортного засобу під арештом позбавляє можливості ОСОБА_6 у вільному користуванні його майном, можливості оперативно реагувати на будь-які обставини, які неможливо спрогнозувати або передбачити, оскільки на даний час у країні оголошено військовий стан.

Учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання завчасно проінформовані, представник за заявою на відеоконференцзв`язок не вийшов, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна та його представника, копію судового рішення останнім отримано 01 серпня 2023 року, а 07 серпня 2023 року направлено до суду апеляційну скаргу, тобто у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк, а тому він не є пропущеним.

Згідно з матеріалами судового провадження, Підрозділом дізнання Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 березня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000482 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 березня 2023 року за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5, на території Київського НДЕКЦ під час проведення експертизи автомобіля марки «BMW», модель «323І», експертом виявлено, що первинний ідентифікаційний номер кузова наданого на дослідження автомобіля змінено шляхом вварювання в кустарних умовах в штатне місце номерної панелі з іншого транспортного засобу з маркувальним позначенням НОМЕР_2 .

01 березня 2023 року проведено огляд місця події за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5, під час якого вилучено автомобіль марки «BMW», модель «323І», д.н.з. НОМЕР_1 , 1996 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_6 ; ключ запалення.

02 березня 2023 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 надіслав на адресу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва клопотанням про накладення арешту на вище вказане майно, яке вилучене під час проведення огляду місця події 01 березня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000482,про накладення арешту на автомобіль марки «BMW», модель «323І», д.н.з. НОМЕР_1 , 1996 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_6 ; ключ запалення, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам, викладених в апеляційній скарзі, прийшов до правильного висновку щодо необхідності накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним з метою забезпечення його збереження як речового доказу, врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову дізнавача ВД Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 02 березня 2023 року про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що арешт майна позбавляє можливості ОСОБА_6 вільно користуватися транспортним засобом, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, зважаючи на те, що хоча застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі щодо розгляду клопотання за відсутності власника тимчасово вилученого майна, не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для арешту майна та не є безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль марки «BMW», модель «323І», д.н.з. НОМЕР_1 , 1996 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_6 ; ключ запалення, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково, якщо вказані особи доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «BMW», модель «323І» на іноземній реєстрації, д.н.з. НОМЕР_1 , 1996 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_6 ; ключ запалення, які 01 березня 2023 року вилучені в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5, у вигляді заборони використання, розпорядження та відчуження вказаного майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 761/8028/23 Справа №11-сс/824/5181/2023 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції: ОСОБА_8 Доповідач: ОСОБА_1