233 № 202/9480/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001460 від 10 травня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чкалове Новотроїцького району Херсонської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, одружений, має одну неповнолітню дитину, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, військове звання «молодший сержант», раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ще на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3,4, 5 ст. 177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_5 вже тривалий час утримується під вартою без вироку суду, крім того, вважає, що ризики, на які посилається прокурор, вже втратили таке своє значення, як при застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно нього та є неактуальними - вже допитані свідки обвинувачення. Крім того, у обвинуваченого хворіє дружина, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, та неповнолітня дитина, які тривалий час проживають без ОСОБА_5 , але потребують його допомоги. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, також зазначив, що його дружина хворіє, та потребує його допомоги в побуті, крім того, є неповнолітня дитина, яку він давно вже не бачив, та яка також потребує батьківської уваги та виховання.

Суд, вислухавши учасників судового провадження дійшов такого висновку.

Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком до 27 січня 2024 року включно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні клопотань про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст. 12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує, що згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

В пункті 63 рішення Європейського суду з прав людини від 27.11.2008 року по справі «Свершов проти України» (заява N35231/02) зазначено, що з пункту 3 статті 5 Конвенції про про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, п. 102). До того ж такі підстави мають бути чітко сформульовані в рішеннях національних судів (див. справу "Іловецький проти Польщі" (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року).

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 перебуває у провадженні суду досить тривалий час, а саме з серпня 2023 року, жодних рішень по суті судом не ухвалювалося.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 з 08 травня 2023 року до теперішнього дня тримається під вартою в умовах гауптвахти, при цьому, розгляд справи затягується, зважаючи на її складність, велику кількість свідків, про допит яких заявлені клопотання сторонами кримінального провадження.

Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Суд вважає, що в теперішній час ризик, передбачений п.п. 1 ст. 177 КПК України, наявність якого була встановлена судом раніше при вирішенні питання про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зі спливом часу значно зменшився, оскільки, ОСОБА_5 є військовослужбовцем Збройних Сил України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, що свідчить про стійки соціальні зв`язки, таким чином, немає підстав вважати, що обвинувачений може переховатися від суду шляхом виїзду за кордон або в будь-який інший спосіб, крім того, ризики, передбачені п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні, не доведені, оскільки, по-перше, не надано будь-яких доказів на підтвердження наміру обвинуваченого впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідки обвинувачення: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже були допитані в суді, а також, жоден з них не вказав на обвинуваченого ОСОБА_5 , що він будь-яким чином, намагався вплинути на них, щодо надання показань в судовому засіданні, також, відсутні підстави вважати, що він спробує впливати на тих свідків зі сторони захисту, що ще не допитані в суді, по-друге, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, як його зазначає прокурор, фактично дублює інші ризики, зазначені у клопотанні; по-третє, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, відповідно до обґрунтування прокурора, є похідним від ризику переховування і пов`язаний виключно зі статусом обвинуваченого (військовослужбовець), який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто не є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень, а тому, ОСОБА_5 є військовослужбовцем і має обов`язок по захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, виконуючи який, він буде більш корисним для Держави, ніж перебуваючи під вартою в умовах гауптвахти на державному забезпеченні; нових доказів на підтвердження продовження існування зазначених у клопотанні ризиків стороною обвинувачення суду надано не було.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи викладене, суд вважає, з огляду на неможливість в силу Закону змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, більш м`який, та недостатність підстав для продовження відносно нього строку застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 199, 202, 205, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1