Провадження № 11-сс/811/1473/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2023 року про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовлено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня, на строк 60 днів.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки: не відлучатися із місця постійного проживання ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження в період часу з 22.00год по 07.00год наступного дня; прибувати до відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області, за адресою: м. Львів, вул. Ак. Кучера, 5, каб. №15 за першою вимогою слідчого, а також за першою вимогою прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, що обґрунтовується необхідністю полегшення для працівників правоохоронних органів можливості виклику підозрюваного для проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи (при наявності), що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з свідками та потерпілою у вказаному кримінальному провадженні; не вчиняти інших кримінальних правопорушень передбачених КК України.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, прокурор Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого слідчого відділення Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 , та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, з можливістю внесення застави - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають наведеним під час судового розгляду обставинам. Зокрема, вказує, що підставою для звернення до слідчого судді з клопотанням про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стала обґрунтована підозра останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України (п.п. 1, 3, 4, 5), які дають підстави вважати, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Метою обрання щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є попередження в подальшому реалізації підозрюваним наведених вище існуючих ризиків.

Як зазначає прокурор, жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку підозрюваного щодо виконання ним процесуальних рішень та не унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які вважають рішення слідчого судді законним, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу у цій частині і констатує, що слідчий суддя дійшов переконливого висновку про те, що на цьому етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, є достатньо обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у кримінальному провадженні №0001854 від 22 листопада 2023 року, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого не містить обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінальних правопорушень та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Так, ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України» у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що у вказаному кримінальному провадженні має місце ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Водночас, ризики незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення органом досудового розслідування не доведено.

Водночас, колегія суддів зауважує, що матеріали провадження не містять відомостей про порушення підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, він з`явився до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора за першим викликом, окрім того, доказів, що він протягом зазначеного часу вчинив дії, які перелічені у ст. 177 КПК України матеріали, надані апеляційному суду, не містять.

Апеляційний суд, на виконання вимог ст. 178 КПК України, також враховує відомості про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, що підтверджуються наявністю постійного місця проживання, а також наявністю на утриманні неповнолітньої дитини; те, що ОСОБА_7 працює, хоч і не офіційно; кримінальне провадження, яке перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова щодо ОСОБА_7 стосується подій, які мали місце у 2019 році, та з того часу підозрюваний інших кримінальних правопорушень не вчиняв, до кримінальної відповідальності не притягувався.

На переконання апеляційного суду, у межах зазначеного кримінального провадження дійсно має місце ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, в той же час зазначена обставина не є безумовною підставою для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з огляду на наведені вище факти.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, станом на сьогодні не забезпечує виконання покладених на нього обов`язків.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Окрім того, відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Конвенції.

При цьому доводи, на які покликався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті такого рішення.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби є достатній для запобігання існуючому ризику та для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , через що не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2023 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4