Провадження № 11-кп/4808/521/23
Категорія ч. 4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001944 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, що народилася у місті Івано-Франківськ, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружена, з середньою освітою, інваліда II групи, має на утриманні малолітню дитину, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, в період дії на території України воєнного стану, який введений Указом Президента України ОСОБА_11 №64/20211 від 24.02.2022р «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, ОСОБА_8 07.06.2023 року о 12 годині 21 хвилин перебуваючи в приміщенні закладу швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільці, 13 на поверхні одного із диванчиків, помітила мобільний телефон марки «ZTE-Blade A7s (2020)», модель «ZTE A7020», в корпусі чорного кольору, який на вказаному місці залишив без нагляду користувач ОСОБА_12 та який на праві власності належить ОСОБА_13 . В цей час ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що вказаний мобільний телефон, вартість якого, згідно висновку експерта, становить 1934 гривні, належить потерпілому, не вживши заходів, спрямованих на його повернення власнику, привласнила його собі, тим самим, таємно викрала його.

В подальшому, ОСОБА_8 місце вчинення кримінального правопорушення покинула, а викраденим мобільним телефоном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_13 майнову шкоду на вказану вище суму.

Таким чином, ОСОБА_8 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону. Наголошує, що ухвалюючи вирок суду, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 370 КПК України. Вказує, що при призначенні обвинуваченій саме такого покарання враховано те, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як тяжкий злочин тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», при цьому обстановка, в якій вона вчинила злочин, не характеризувалась, як така, що пов`язана з воєнними діями і вона при вчиненні злочину не використала обмеження пов`язані з воєнним станом (повітряна тривога, комендантська година та інше). За умови відсутності кваліфікуючої ознаки воєнного стану, її дії було б кваліфіковано за ч. 1 ст.185 КК України, що є кримінальним проступком. Зазначає, що беручи до уваги факт повного визнання вини обвинуваченою, суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України. Такі суперечності у висновках суду ставлять під сумнів правильність кваліфікації дій обвинуваченої та свідчать про неналежну вмотивованість судового рішення.

Потерпілий ОСОБА_13 не з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлений належним чином про час та місце апеляційного розгляду, будь-яких заяв суд апеляційної інстанції не отримував.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_13 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази, мотиви призначення покарання, чи звільнення від відбування покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

В апеляційній скарзі не оскаржується правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченої, висновки суду про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та справедливість призначеного їй покарання.

Разом з тим, прокурор вважає, що висновки суду про те, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила злочин, який не пов`язаний з воєнними діями носить суперечливий характер, оскільки ставлять під сумнів правильність кваліфікації дій обвинуваченої та свідчать про неналежну вмотивованість судового рішення.

Із мотивувальної частини вироку вбачається (топ 1, а.п. 46, абз. 3), що «При призначенні саме такого покарання судом враховано й те, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як тяжкий злочин тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», при цьому обстановка, в якій вона вчинила злочин, не характеризувалась, як така, що пов`язана з воєнними діями і вона при вчиненні злочину не використала обмеження пов`язані з воєнним станом (повітряна тривога, комендантська година та інше). За умови відсутності кваліфікуючої ознаки воєнного стану, її дії було б кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, що є кримінальним проступком.», тобто суддя вказав на те, що при призначенні саме такого покарання обвинуваченій ОСОБА_8 судом враховано й те, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як тяжкий злочин тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», при цьому обстановка, в якій вона вчинила злочин, не характеризувалась, як така, що пов`язана з воєнними діями і вона при вчиненні злочину не використала обмеження пов`язані з воєнним станом (повітряна тривога, комендантська година та інше). За умови відсутності кваліфікуючої ознаки воєнного стану, її дії було б кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, що є кримінальним проступком.

Разом з тим, висновки суду про те, що обстановка, в якій обвинувачена ОСОБА_8 вчинила злочин, не пов`язана з воєнними діями, разом із зауваженням суду про те, що дії обвинуваченої за відсутності кваліфікуючої ознаки воєнного стану, могли бути кваліфіковані за іншою правовою кваліфікацією, носять суперечливий характер та підривають довіру щодо належної вмотивованості судового рішення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 4 ст. 185 КК України.

Колегія суддів вважає, що вищевказані висновки суду про те, що обстановка, в якій обвинувачена ОСОБА_8 вчинила злочин, не пов`язана з воєнними діями не містять логічного взаємозв`язку із прийнятим судом рішенням, носять суперечливий неузгоджений характер та підлягають виключенню з вироку суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Колегія суддів звертає увагу на те, що крадіжка є злочином суспільно небезпечним посяганням, оскільки викрадення майна без дозволу власника порушує принцип правового порядку, який базується на захисті власності, загрожує безпеці, майновим інтересам та громадському порядку.

Колегія суддів приймає до уваги, що Законом України № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», ч. 4 ст. 185 КК України було доповнено та після слів «у великих розмірах» доповнено словами «чи в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Відповідно до диспозиції ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність настає у разі вчинення крадіжки у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану. При цьому, у даному випадку не є необхідним встановлення факту вчинення крадіжки з використанням умов воєнного або надзвичайного стану.

Призначаючи покарання суд обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченої, яка критично ставиться до вчиненого; є інвалідом II групи; з середньою освітою; має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судима.

Обставинами, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин які відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що необхідно змінити вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2023 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 змінити та виключити із мотивувальної частини вироку висновки суду про те, що обстановка, в якій обвинувачена ОСОБА_8 вчинила злочин, не пов`язана з воєнними діями.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2023 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 змінити та виключити із мотивувальної частини вироку висновки суду про те, що обстановка, в якій обвинувачена ОСОБА_8 вчинила злочин, не пов`язана з воєнними діями.

В решті вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5