Справа № 487/20/24
Провадження № 1-кс/487/392/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000013 від 01.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України про арешт майна

встановив:

02.01.2024 прокурор Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000013 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти номіналом 500 грн. у кількості 1 шт. серія ЕД7727961, срібну обручку, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , серія НОМЕР_1 , візитні картки з написом «Ритуальні послуги цілодобово» у кількості 2 шт. та «гранітний дім» у кількості 19 шт., сумку чорного кольору через плече, мобільний телефон «Samsung» «Galaxy A34 5G» з номером телефону НОМЕР_2 та з наявними IMEI: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Визначити місце зберігання вилученого у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 01.01.2024 майна в камері зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Біла 44.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що вилучене майно є речовим доказом, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України на вилучене майно необхідно накласти арешт.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000013 від 01.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що 01.01.2024 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що невстановлена особа, 01.01.2024 приблизно о 18:00 годин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , здійснила замах на умисне вбивство ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснивши щонайменше 5 вистрілів з зброї у голову, чим спричинила тілесні ушкодження.

01.01.2024 за адресою: АДРЕСА_3 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 було виявлено та вилучено: грошові кошти номіналом 500 грн. у кількості 1 шт. серія ЕД7727961, срібну обручку, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , серія НОМЕР_1 , візитні картки з написом «Ритуальні послуги цілодобово» у кількості 2 шт. та «гранітний дім» у кількості 19 шт., сумку чорного кольору через плече, мобільний телефон «Samsung» «Galaxy A34 5G» з номером телефону НОМЕР_2 та з наявними IMEI: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Слідчий СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області своєю постановою від 02.01.2024 вказане вище майно визнав речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000013.

У зв`язку з чим в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказам та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так за положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Бакланов проти Російської Федерації», в якому суд зазначив, що з урахуванням положень ст. 1 Протоколу до Конвенції, будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Враховуючи наведене слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вилучене майно під час особистого обшуку ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти номіналом 500 грн. у кількості 1 шт. серія ЕД7727961, срібну обручку, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , серія НОМЕР_1 , візитні картки з написом «Ритуальні послуги цілодобово» у кількості 2 шт. та «гранітний дім» у кількості 19 шт., сумку чорного кольору через плече не відповідатиме принципу співрозмірності та розумності, та обмежить права третіх осіб.

Відтак підстави для задоволення клопотання в частині накладення арешту на зазначене майно відсутні.

Що стосується іншого майна, щодо якого ініційоване клопотання, то прокурором доведено, що воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:

- мобільний телефон «Samsung» «Galaxy A34 5G» з номером телефону НОМЕР_2 та з наявними IMEI: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1