ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/519/24 Справа № 199/7836/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0003009 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Апостолове, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі п. 1, 2 та ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинених за наступних обставин.

30 липня 2023 року о 09:20 годин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 1118» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на правах власності, рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області по Полтавському шосе з боку міста Дніпро в напрямку с. Горянівське. Під час руху водій ОСОБА_7 , знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку що складається та координувати свої дії, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину Полтавського шосе, справа наліво за напрямком його руху, не вжив заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух та в районі будівлі «MERSEDES BENZ» розташованої за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, автодорога Дніпро-Царичанка-Кобеляки, 24 км., скоїв на неї наїзд.

Своїми діями ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги п. 1.3, 1.5, 2.9 «а» та 12.3 Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.9 «а» та 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причино-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_10 згідно висновку експерта спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував тяжкість скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин в стані наркотичного сп`яніння, що унеможливлює звільнення обвинуваченого з випробуванням. Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК не відповідає загальним засадам призначення покарання та не сприятиме виправленню останнього та попередженню вчинення ним нових злочинів.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а призначене покарання таким, що що відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом при призначенні покарання враховано, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, завдану шкоду потерпілій у повному обсязі відшкодував, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має хронічні захворювання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, працевлаштований є єдиним годувальником в сім`ї, утримує неповнолітнього сина, має хронічне захворювання вірусний гепатит С.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що обвинувачений вчинив злочин з необережності та визнав свою вину частково, а саме виразив незгоду з висновком експерта №15375 від 28.08.2023 щодо перебування в станів наркотичного сп`яніння, оскільки вказаний висновок складений з істотними порушеннями. Зазначає, що висновок експерта не містить даних щодо кількісного вмісту метадону в сечі, крім того перед проведення медичного огляду у ОСОБА_7 не було встановлено відповідних ознак сп`яніння та проведено його без присутності поліцейських та висновок складено через два тижні після проведення медичного огляду, що у своїй сукупності є істотними порушеннями.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції та наполягав на її задоволенні з підстав, викладених у скарзі та просив вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та призначити йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Обвинувачений та захисник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначили, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки, працевлаштований, має ряд хронічних захворювань, завдану шкоду потерпілій відшкодував, у зв`язку з чим його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а також про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими, а висновок суду про звільнення останнього від покарання з випробуванням таким, що не ґрунтується на засадах призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК та не відповідає ст. 75 КК.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК звільнення від відбування покарання з випробуванням можливо, якщо суд, крім випадків засудження за... порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння... при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказана норма є імперативною та подвійному тлумаченню не підлягає, тому з зазначеного вбачається, що законом чітко передбачені обмеження щодо неможливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху у стані наркотичного сп`яніння.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 та звільняючи обвинуваченого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки встановленим обставинам, згідно з яких останній вчинив кримінальне правопорушення в стані наркотичного сп`яніння і всупереч забороні, встановленій в ст. 75 КК, звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 -1 КК, яке виразилось у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Враховуючи вказані норми закону, беручи до уваги, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин в стані наркотичного сп`яніння, звільнення останнього від призначеного покарання з випробування не ґрунтуються не вимогах закону.

Доводи сторони захисту щодо відсутності належних доказів перебування його на час вчинення інкримінованого злочину у стані наркотичного сп`яніння є аналогічними позиції обвинуваченого, обраній в суді першої інстанції, яка було ретельно перевірена у межах судового розгляду та ґрунтовно відхилена як безпідставна.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 9 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (з наступними змінами), проведення огляду водіїв транспортних засобів учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, є обов`язковим.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 09.11.2015 № 1452/735, у разі виявлення ознак наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

В матеріалах справи наявний висновок судово-токсикологічної експертизи № 15375 від 21 серпня 2023 року, який містить категоричне твердження про те, що в сечі ОСОБА_7 виявлено метадон (т. 1 а. с. 139-143).

Вказаний висновок є належним та допустимим доказом у справі, оскільки його було складено компетентним експертом за наслідками дослідження зразку сечі, відібраного у ОСОБА_7 в межах вищевказаної процедури огляду на стан сп`яніння безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди 30 липня 2023 року, вагомі підстави для сумнівів в його правильності відсутні.

Крім того, в матеріалах справи є направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, яке 30 липня 2023 року вручено ОСОБА_7 , про що свідчить його підпис (т. 1 а. с. 25). Згідно висновку щодо результатів медичного огляду № 3964, ОСОБА_7 оглянутий 30 липня 2023 року о 15 годині 20 хвилин та лікарем в результаті проведених лабораторних досліджень встановлено, що ОСОБА_7 перебуває в стані наркотичного сп`яніння (т. 1 а. с. 26).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обвинувачений під час допиту в суді першої інстанції не заперечував факту вживання ним метадону, однак не в день події, а за п`ять днів до події, вказану версію колегія суддів оцінює критично, та з урахуванням висновків експертів, в яких міститься категоричний висновок про перебування ОСОБА_7 в стані наркотичного сп`яніння, вказану версію вважає, такою, що надана з метою уникнення від відповідальності та призначення більш м`якого покарання.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що ставлення обвинуваченого до скоєного не виходить за межі формального визнання своєї винуватості в умовах її очевидної доведеності, а відшкодування завданої шкоди потерпілій та відсутність з її сторони претензій матеріального та морального характеру, враховуються в сукупності з іншими обставинами, але з огляду на обмежувальні приписи ст. 75 КК, самі по собі не є підставою для звільнення від відбування покарання.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора щодо невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та необхідності призначення ОСОБА_7 покарання на рівні найвищої межі, передбаченої санкцією статті, колегія суддів доходить наступних висновків.

Доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що інкриміноване кримінальне правопорушення, згідно вимог ст. 12 КК є нетяжким, вчиненим з необережності, крім того ОСОБА_7 в частині встановлених фактичних обставин та порушень ним ПДР, що перебувають у причино-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в результаті якої потерпілій спричинені тілесні ушкодження вину визнає та розкається. З огляду на те, що обвинувачений є особою раніше не судимою, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, завдану шкоду потерпілій відшкодував, остання не наполягала на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання, тому призначення покарання у максимальній межі передбаченої санкцією статті буде занадто суворе.

Апеляційний суд зважає на позицію сторони обвинувачення щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки та зазначає наступне.

Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від 3 до 5 років.

Однак прокурор в апеляційній скарзі просить апеляційний суд призначити ОСОБА_7 додаткове покарання строком на 2 роки, тобто в розмірі меншому від найнижчої межі, передбаченої в санкції статті, при цьому не ставить питання про застосування положень ст. 69 КК.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не має можливості призначити ОСОБА_7 додаткове покарання строком на 3 роки, враховуючи позицію сторони обвинувачення та положення процесуального закону, а саме ч. 1, 2 ст. 404 КПК, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 69 КК, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, відповідно до вимог ст. 66 КК, обставини, які пом`якшують покарання те, що обвинувачений сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілій завдану шкоду, частково визнав вину у скоєному.

Суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений дійсно сприяв розкриттю злочину, активно приймав участь у проведенні слідчих дій, своєчасно з`являвся за викликами, завдану потерпілій шкоду відшкодував у повному обсязі, остання будь-яких претензій матеріального/морального характеру до ОСОБА_7 не має, на суворому покаранні для останнього не наполягала. Крім того, обвинувачений офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, та відповідно до даних наданої медичної документації хворіє на гепатит С, зазначені обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення та слугують підставою для призначення обвинуваченому додаткового покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення хоча і вчинено з необережності, однак в стані наркотичного сп`яніння, що саме по собі свідчить про зухвале відношення та злочинну самовпевненість до наслідків керування транспортним засобом в такому стані, крім того суд апеляційної інстанції враховує позицію обвинуваченого, який категорично вину у скоєному в частині перебування в стані наркотичного сп`яніння не визнає, однак факт попереднього вживання метадону в суді першої інстанції підтверджував, що не свідчить про те, що останній дійсно щиросердно розкаявся у скоєному та дійсно надає критичну оцінку своїм діям, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що надана стороною захисту медична документація щодо результатів магнітно-резонансної томографії, виписка з медичної картки хворого датовані станом на 2019 та 2022 рік та не містять даних щодо стану здоров`я останнього на 2024 рік.

Доводи сторони захисту про утримання обвинуваченим матері цивільної дружини, яка є інвалідом другої групи, колегія суддів оцінює критично, оскільки громадянка ОСОБА_11 не є близьким родичем обвинуваченого, крім того ОСОБА_7 у встановленому законом порядку не визнаний її доглядальником, а доводи щодо утримання останньої ґрунтуються лише на показаннях обвинуваченого.

Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду дані про особу обвинуваченого, обставини скоєного кримінального правопорушення, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для ухвалення свого вироку та призначення обвинуваченому покарання з реальним його відбуванням, втім в мінімальній межі передбаченої санкцією статті, і таке покарання буде відповідати принципам невідворотності покарання, співмірності, індивідуалізації та достатності покарання.

Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення в стані наркотичного сп`яніння; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований в ТОВ Он-СТЕЙТ на посаді слюсара-складника з 01.08.2016, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, завдану потерпілій шкоду відшкодував, остання не наполягала на суворому покаранні, крім того згідно медичних даних наданих стороною захисту проходить медичне обстеження з приводу наявних хронічних захворювань, а саме гепатиту С.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з застосування положень ст. 69 КК призначити додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортним засобом строком на два роки. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, узгоджується із вимогами кримінального та кримінального процесуального закону, відповідає вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в застосуванні закону, який не підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, тому вона підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому з ухваленням нового вироку в цій частині.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 420, 421 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, із застосуванням положень ст. 69 КК призначити додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 не застосовувати.

Початок строку покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його фактичного затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4