Справа № 950/188/24
Провадження № 1-кп/950/102/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Лебедині кримінальне провадження № 0000006 за обвинуваченням

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець м. Лебедин, Сумської області; громадянин України; не одружений; зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_2 ; не працює)

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Суд визнав доведеним, що 02.01.2024 близько 12 години, перебуваючи за адресою м. Лебедин, вул. Замкова ОСОБА_3 на дорозі знайшов банківську карту № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів) емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», та яка була втрачена ОСОБА_5 . На карті встановлено ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду. Зазначена картка в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 № 414 є офіційним документом. При цьому у ОСОБА_3 виник умисел на її привласнення та корисливий мотив на таємне викрадення з банківського рахунку грошових коштів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України оголошено воєнний стан (Указ затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ). У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

У подальшому, 02.01.2024 близько 15 год. 43 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні магазину «Посад» по пл. Соборній, 27 в м. Лебедині, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, використовуючи раніше привласнену банківську картку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» з чіпом, держателем якої є ОСОБА_5 , шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаному вище магазині через POS-термінал, таємно викрав грошові кошти в сумі 449,35 грн., чим заподіяв ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на указану суму.

Також, 03.01.2024 о 09 год. 18 хв. продовжуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в приміщенні магазину «Посад» по пл. Соборній, 27 в м. Лебедині, не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на останню для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи у користуванні раніше знайдену банківську карту № НОМЕР_1 , належну потерпілій ОСОБА_5 , без дозволу держателя спеціального платіжного засобу ОСОБА_3 таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_5 , кошти в сумі 450,40 грн., розпорядившись ними на власний розсуд шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаному магазині через POS-термінал, спричинивши своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_5 , матеріальну шкоду в сумі 450,40 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , вину визнав повністю, суду пояснив, що 02.01.2024 йшов до знайомого, на дорозі знайшов банківську картку. Узяв її заради інтересу. Коли повертався, зайшов у магазин та вирішив перевірити, чи можна нею розрахуватися. У магазині розраховувався двічі - 02.01 та 03.01. Власниці картки повернув усі кошти, вона до нього претензій не має. Просив суворо його не карати.

Ураховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

За встановлених обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документа (банківської картки) з корисливих мотивів. Крім того суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному розкаявся, сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, повернув потерпілій грошові кошти - ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає такими, що пом`якшують його покарання. Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.

При призначенні покарання, на підставі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, з урахуванням положень ст. 12 КК України, є відповідно тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України) та кримінальним проступком (ч. 1 ст. 357 КК України).

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, зі слів має на утриманні двох дітей.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, позицію потерпілої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Також суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі.

Остаточне покарання необхідно визначити відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також, враховуючи окрім тяжкості вчинених кримінальних правопорушень наявність обставин, що пом`якшують покарання, з огляду на те, що об`єктом кримінального правопорушення було майно, яке не становить значної вартості, а сума викрадених коштів не завдала потерпілій значної майнової шкоди, при цьому була їй відшкодована, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання із звільненням його від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання. Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України та призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази:

- картку для виплат АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка передана на зберігання власниці ОСОБА_5 - вважати повернутою власнику;

- оптичний диск CD-R «SKC», 52х № S8B11H5-CR080G00 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 залишити особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1