Справа № 297/49/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 про скасування арешту майно накладеного за результатами розгляду клопотання старшого слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП ОСОБА_4 погодженого з прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на тимчасово вилучені речі по кримінальному провадженню № 0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області як власник арештованого транспортного засобу з клопотанням, у якому просить зняти арешт накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області № 297/49/24 від 08.01.2024 року.

Своє клопотання мотивує тим, що арешт на вищевказаний автомобіль підлягає скасуванню в силу того, що власник майна не має жодного відношення до кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється зовсім інша особа, а тому немає необхідності у подальшому арешті і такий потрібно зняти.

Виходячи з наведеного, власник транспортного засобу вважає, що немає необхідності у подальшому арешті вказаного майна, так як він не має жодного процесуального статусу по кримінальному провадженню.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до наступного висновку.

Так, встановлено, що ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області № 297/49/24 від 08.01.2024 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «Ford Transit», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, який в ході вилучення транспортований на спеціальний майданчик Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою: м. Берегове, вул. Сільвая, 4.

Дослідивши матеріали такого, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Судом достеменно встановлено, що автомобіль марки автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, належить ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У подальшому так трапилось, що ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення на вищевказаному автомобілі. Тому органом досудового розслідування транспортний засіб був вилучений та на нього було накладено арешт ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 08.01.2024 року.

Однак в силу того, що власник транспортного засобу не має жодного відношення до кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюються особа, що керувала таким, тому немає необхідності у подальшому арешті транспортного засобу і такий слід скасувати.

При прийнятті рішення суд враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, і те, що стороною обвинувачення жодних клопотань щодо приєднання доказів під час розгляду не заявлялось.

Тому, суд приходить до висновку, що накладення арешту на транспортні засоби із викладених у клопотанні мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку із чим повинен бути скасований й тому клопотання підлягає до повного задоволення.

При розгляді клопотання суд, враховуючи положення кримінального процесуального закону, сприяв учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

Крім того, суд вважає, що задоволення клопотання буде ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна ОСОБА_3 , про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

Керуючись ст. ст. 170, 174 КПК України,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області скасувати частково- майно арештоване на підставі ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.01.2024 року в кримінальній справі № 297/49/24 (кримінальному провадженні №0000004 від 02.01.2024 року), а саме: автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, який поміщено спеціальний майданчик Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою: м. Берегове, вул. Сільвая, 4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Ford Transit», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору які є власністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як власнику.

Зобов`язати уповноважену особу Берегівського РВП ГУ НП України в Закарпатській області негайно повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортний засіб автомобіль марки «Ford Transit», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1