МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/3007/23
Провадження № 1-в/945/27/24
Ухвала

Іменем України

13 лютого 2024 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

представника КНП Миколаївський обласний

центр психічного здоров`я МОР ОСОБА_5 ;

особи, стосовно якої розглядається подання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в режимі відео-конференції з Комунальним некомерційним підприємством Миколаївський обласний центр психічного здоров`я Миколаївської обласної ради (далі КНП МОЦПЗ МОР) поданняпро припинення застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання та основної реєстрації відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.12.2013 до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2021 року змінено застосування примусових заходів медичного характеру та переведено ОСОБА_6 для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у заклад з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року, відносно ОСОБА_6 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2022 року ОСОБА_6 змінено застосування примусових заходів медичного характеру у відділені зі звичайним наглядом на надання психіатричної допомоги за місцем проживання та основної реєстрації.

Лікар-психіатр КНП МОЦПЗ МОР звернувся до суду з поданням про припинення амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання та основної реєстрації відносно ОСОБА_6 .

У судовому засіданні представник КНП МОЦПЗ МОР подання підтримав.

Прокурор підтримав подання.

Захисник не заперечував проти подання.

ОСОБА_6 не заперечувала проти подання.

Заслухавши пояснення представника КНП МОЦПЗ МОР, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, захисника та особи, стосовно якої розглядається подання, суд дійшов такого.

Як убачається з висновку комісії лікарів-психіатрів № 67 від 07.12.2023, у ОСОБА_6 спостерігається зниження вольового та енергетичного потенціалу, апатія зі зниженням навиків охайності та самообслуговування, спілкування, контролю за поведінкою, такий стан відповідає стійкому дефекту психічного розладу. Враховуючи, що на теперішній час за психічним станом не представляє явно вираженої суспільної небезпеки комісія дійшла висновку, що амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку за місцем проживання може бути припинена, з подальшим оформленням до психоневрологічного інтернату.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про психіатричну допомогу (далі - Закон) психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.

Статтею 12 Закону визначено, що амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром: особі, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) - на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою законного представника такої особи. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків амбулаторна психіатрична допомога особі віком до 14 років (малолітній особі) надається за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Законний представник особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, сповіщає орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного про надання ним згоди на надання амбулаторної психіатричної допомоги підопічному не пізніше дня, наступного за днем надання такої згоди.

Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Письмова заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До письмової заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди та без письмової згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обгрунтування про необхідність надання особі такої допомоги.

Особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги.

У разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи письмову заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До письмової заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

У разі погіршення стану психічного здоров`я особи, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, та ухилення від виконання цією особою або її законним представником рішення суду про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку психіатрична допомога може надаватися на підставах та в порядку, передбачених статтями 14, 16 і 17 цього Закону.

Надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров`я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про задоволення заяви фізичної особи чи її законного представника про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Клопотання про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може направлятися до суду особою, якій надається ця допомога, або її законним представником через 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про надання або продовження надання особі такої допомоги.

Частиною 3 статті 19 Закону передбачено, що питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Отже, для припинення примусових заходів медичного характеру необхідним є таке покращення психічного стану особи, при якому вона не потребуватиме надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, з висновку комісії лікарів-психіатрів, а також з пояснень представника лікарні у судовому засіданні вбачається, що психічний стан ОСОБА_6 погіршився, і ОСОБА_6 необхідне поміщення до психоневрологічного інтернату, тобто ОСОБА_6 не одужала і її психічний стан погіршився.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_6 внаслідок проведеного лікування та застосування примусових заходів медичного характеру не настали такі зміни стану психічного здоров`я, за яких відпадає необхідність застосування раніше призначеного примусового заходу медичного характеру.

За викладених обставин, суд вважає, що подання є передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 19 Закону України Про психіатричну допомогу, ст. ст. 94, 95 КК України, ст. 514 КПК України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні подання КНП МОЦПЗ МОР про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1

13.02.2024