Справа № 484/3019/23
Провадження № 1-кп/484/289/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області кримінальне провадження № 0000504 за обвинуваченням неповнолітнього

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, не одруженого, дітей на утриманні не має, інвалідності не має, освіта 8 класів, учня 9 класу Первомайської гімназії №5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 289, ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_6

представника управління у справах дітей ОСОБА_7

інспектора ювенальної превенції ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування встановлено, що 23.04.2023 в денний час доби (точного часу під час досудового розслідування не встановлено) неповнолітній ОСОБА_3 прийшов до домоволодіння належному ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 з метою викрадення майна.

Так, достовірно знаючи, що власник домоволодіння відсутній, неповнолітній ОСОБА_3 відчинивши хвіртку, порушуючи встановлений законом порядок, без дозволу власника, незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_9 . Знаходячись на території домоволодіння, ОСОБА_3 побачив на подвір`ї мопед марки «Yamaha» модель « Gio» сірого кольору, що належить ОСОБА_9 та в цей час у останнього виник прямий умисел, направлений на незаконне його заволодіння.

В подальшому, виконуючи задумане, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом і обернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання неповнолітній ОСОБА_3 , відчинивши хвіртку, викотив через неї мопед марки «Yamaha» модель « Gio» сірого кольору та разом із ним з місця події зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_10 незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: мопедом марки « Yamaha» модель « Gio» сірого кольору, спричинивши ОСОБА_9 матеріального збитку в сумі 15688,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у сховище.

Крім того, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено та діяв станом на 23.03.2023, у неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в денний час доби (точного часу під час досудового розслідування не встановлено) перебуваючи на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, що знаходиться в гаражному приміщенні за вищевказаною адресою.

Так, виконуючи задумане, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що власник домоволодіння відсутній, через відчинені двері гаражного приміщення, без дозволу власника, порушуючи встановлений законом порядок, незаконно проник до його середини.

Перебуваючи в середині гаражного приміщення, ОСОБА_3 будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоди, реалізуючи свій прямий умисел, мету незаконного збагачення та переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, таємно викрав раніше вживані:

- мережевий шуруповерт марки «Дніпро М» модель «ТD-60» в справному стані, без пошкоджень, вартістю 686,67 грн.

- інверторний зварювальний апарат марки «КЕNDЕ» модель «ММА200», в справному стані, без пошкоджень, вартістю 1970,00 грн.

- промисловий фен марки «Моноліт» модель «ФПЗ-2000», в справному стані, без пошкоджень, вартістю 493,33 грн.

- кутову шліфувальну машинку марки «Дніпро М» модель «GL-115S», в справному стані, без пошкоджень, вартістю 730,00 грн, які повантажив на викрадений мопед та з місця події зник.

В подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В результаті крадіжки ОСОБА_9 завдано матеріального збитку на загальну суму 3880,0 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України визнав повністю та суду пояснив, що дійсно вчинив вказані кримінальні правопорушення за умов та обставин викладених вище.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, цивільний позов заявляти не буде і просить покарання призначити на розсуд суду в межах санкції статті.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували учасники судового провадження.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, та враховуючи, що вони підтверджують, а не протирічать один одному, а відповідно допустимі, так як у суду відсутні сумніви у їх достовірності, то суд знаходить доведеною вину ОСОБА_3 в незаконному заволодіння транспортним засобом, вчиненому з проникненням у сховище; таємному викрадені чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненій в умовах воєнного стану, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєні обвинуваченим кримінальні правопорушення відповідно ст.12 КК України відносяться до кримінальних правопорушень: за ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України - до тяжких злочинів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у вигляді позбавлення волі, але враховуючи особу ОСОБА_3 , вчинення цих злочинів неповнолітнім та його щире каяття у скоєному, відсутність тяжких наслідків, а також беручи до уваги всі пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та правову позицію прокурора, який просить призначити обвинуваченому покарання більш м`яке ніж передбачене санкціями ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, суд вважає, що ОСОБА_3 можливо застосувати ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкціями ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до положень ч.1 ст. 70 КК України, але без конфіскації майна.

Разом з тим, зважаючи на особу обвинуваченого, його вік, наявність наведених вище пом`якшуючих обставин, а також правову позицію прокурора, потерпілого та органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, суд вважає, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування наведеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.ст. 75, 104 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищевказані обставини дійсно можуть бути підставою для застосування саме цієї міри покарання, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до нього, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався. Оскільки клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило, суд, керуючись засадами змагальності та диспозитивності кримінального провадження, не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу за власною згідно даного вироку суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:

за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України - позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки 6 /шість/ місяців;

за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.69 КК України - позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки 6 /шість/ місяців, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років, без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази передані на зберігання потерпілому ОСОБА_9 згідно його розписок від 25.04.2023 року - залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Потерпілому, який не був присутнім у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1