УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 753/21527/19

провадження № 51-5245ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі -КК).

Зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1

ст. 115 КК, та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 296 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою залишено без зміни.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з 26 травня

2017 року.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання:

- строк попереднього ув`язнення з 26 травня по 23 жовтня 2017 року та з 04 жовтня

2019 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- строк поміщення ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку з 30 жовтня 2017 року по 03 жовтня 2019 року з розрахунку один день поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку за один день позбавлення волі.

Крім цього, засудженому зараховано в строк відбуття покарання строк перебування в стаціонарному закладі при проведенні судово-психіатричної експертизи з 31 серпня по 29 жовтня 2018 року та 27 серпня 2019 року з розрахунку один день перебування в стаціонарному закладі при проведенні судово-психіатричної експертизи за два дні позбавлення волі.

Ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково, стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 82 275 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 липня 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.

За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_5 30 серпня 2016 року

о 23:30, перебуваючи на автомобільній стоянці супермаркету, що за адресою: м. Київ,

вул. Здолбунівська, 7-Г, маючи при собі спеціально пристосований для нанесення ушкоджень предмет, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, явно ігноруючи існуючі в суспільстві правила та норми поведінки, добропорядності, протиставляючи себе іншим громадянам, аморально, зверхньо ставлячись до прав та свобод і законних інтересів громадян, незважаючи на те, що він перебуває у громадському місці, відкрито демонструючи наявний у його правій руці спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень невстановлений предмет травматичної дії, направив його в сторону раніше невідомого ОСОБА_8 , якого побачив біля вказаного супермаркету, та з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, здійснив п`ять пострілів, проте не влучив. Після цього, ОСОБА_9 , побоюючись за своє життя та здоров`я, втік до безпечного місця, а ОСОБА_5 з місця події зник.

Крім того, ОСОБА_5 24 травня 2017 року приблизно о 21:30, перебував на передньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля «SEAT LEON», що рухався в напрямку Харківської площі по вул. Харківське шосе в м Києві, під керуванням ОСОБА_10 . В цей же час по такому ж маршруту на мотоциклі марки «YAMAHA», рухався ОСОБА_11 з яким у ОСОБА_5 виник конфлікт. 24 травня 2017 року приблизно о 21:33 ОСОБА_5 , перебуваючи на світлофорі, неподалік магазину «АТБ - Маркет» по вул. Харківське шосе, 166-В в м. Києві, поряд з ОСОБА_11 , під час словесного конфлікту, не говорячи про свої злочинні наміри ОСОБА_10 , взяв у руку невстановлений досудовим розслідуванням предмет травматичної дії та, будучи в граничних межах близької дистанції від потерпілого ОСОБА_11 , здійснив три постріли в область його лівої бічної поверхні грудної клітини, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження. Від отриманого вогнепального кульового поранення грудної та черевної порожнин потерпілий ОСОБА_11 помер на місці, а ОСОБА_5 на автомобілі «SEAT LEON» з місця вчинення злочину зник.

Вказані дії засудженого ОСОБА_5 місцевий суд кваліфікував як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК) та вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (ч. 1 ст. 115 КК).

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції. Стверджує, що суди обох інстанцій не врахували цинічного ставлення засудженого до вчинених ним злочинів, відсутність у нього співчуття та каяття.

Посилається на суперечності, допущені у вироку місцевого суду при зарахуванні засудженому строку перебування в стаціонарному закладі при проведенні

судово-психіатричної експертизи з 31 серпня по 29 жовтня 2018 року та 27 серпня

2019 року з розрахунку один день перебування в стаціонарному закладі при проведенні судово-психіатричної експертизи за два дні позбавлення волі, а також строку поміщення ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку з 30 жовтня 2017 року по 03 жовтня 2019 року з розрахунку один день поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку за один день позбавлення волі.

Крім того, в обґрунтування необхідності призначення більш суворого покарання, а також необґрунтованого зарахування місцевим судом строку перебування в закладі з надання психіатричної допомоги в строк покарання, посилається на те, що засуджений постійно покидав межі спеціалізованого лікувального закладу та не дотримувався режиму лікування.

Зазначає, що апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані недоліки та необґрунтовано погодився з висновками місцевого суду щодо розміру призначеного ОСОБА_5 покарання.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу потерпілої, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи потерпілої про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, на думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу є дискреційним повноваженням суду, яке було реалізовано під час постановлення вироку в цьому провадженні. Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим і таким, що є недостатнім для досягнення його мети, немає.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, санкція ч. 4 ст. 296 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк

від 3 до 7 років, а ч. 1 ст. 115 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, один з яких згідно положень ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, а інший до особливо тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження та характер злочинних діянь, непоправні наслідки вчиненого. Суд також врахував дані про особу засудженого, який негативних характеристик за місцем проживання не має, на спеціальних обліках не перебуває, неодружений, раніше не судимий. Також суд врахував відомості щодо визначних спортивних досягнень

ОСОБА_5 та його вклад в розвиток спорту. При цьому обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання засудженого, суд не встановив.

Приймаючи до уваги всі обставини цього кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів (ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 115 КК) у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців, що є наближеним до максимального покарання у межах санкції статті, яка передбачає більш суворе покарання за інкриміновані засудженому діяння.

Також, місцевий суд до строку покарання зарахував строк поміщення ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку. Окрім цього, відповідно до приписів ст. 5 та ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, належним чином обґрунтував свої висновки щодо порядку зарахування засудженому строку перебування в стаціонарному закладі при проведенні судово-психіатричної експертизи з 31 серпня по 29 жовтня 2018 року та 27 серпня 2019 року з розрахунку один день перебування у цьому закладі за два дні позбавлення волі.

При цьому з оскаржуваного вироку не вбачається також суперечностей, які б перешкоджали правильному обрахуванню строку відбування покарання ОСОБА_5 .

Водночас, у разі виникнення будь-яких сумнівів щодо порядку виконання вироку стосовно ОСОБА_5 , вони можуть бути вирішені в порядку статей 537, 539 КПК під час його виконання.

Також не впливають на висновки про законність ухвалених судових рішень доводи касаційної скарги потерпілої щодо неврахування при призначенні покарання місцевим судом, з яким погодився суд апеляційної інстанції, незаконного залишення засудженим медичного закладу, що свідчить про відсутність каяття та бажання ОСОБА_5

будь-яким чином уникнути покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень, обставини щодо незаконного залишення ОСОБА_5 медичної установи не були пред`явлені в обвинуваченні засудженому у цьому кримінальному провадженні, а тому не могли бути враховані при призначенні покарання.

Крім того, згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень вищевказані обставини є предметом судового розгляду в межах іншого кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , де рішення по суті наразі не ухвалено.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги потерпілої в частині м`якості призначеного засудженому покарання, суперечностей щодо зарахування засудженому строку перебування в закладі з надання психіатричної допомоги в строк покарання, а також незаконного залишення ОСОБА_5 медичної установи, та з зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам

ст. 419 КПК.

Інші доводи потерпілої, що стосуються фактичних обставин та повноти дослідження доказів, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вказаною нормою, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3