Справа № 456/6298/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/17/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на шістдесят днів з 27 грудня 2023 року до 24 лютого 2024 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить змінити ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року змінити, застосувати до ОСОБА_7 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47 393 гривні.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржена ухвала постановлена з грубим порушенням кримінального процесуального закону, порушенням права на захист, а викладені в ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, вказує на те, що у клопотанні прокурора жодним чином не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не вказано докази їх існування. Викладені в клопотанні аргументи прокурора щодо неможливості застосування застави не ґрунтуються на законі, оскільки жодних наслідків від дій обвинуваченого не настало, шкоди нікому не завдано, цивільний позов не заявлявся.

Як зазначає апелянт, суд в ухвалі виклав виключно позицію сторони обвинувачення, не врахувавши та не спростувавши виправдувальні докази, на які покликається сторона захисту, зокрема на протокол одночасного допиту в від 25 листопада 2021 року. Також суд не надав оцінки доказам сторони обвинувачення, які уже на час розгляду клопотання були досліджені в судовому засіданні, а саме: протоколи огляду місця події, протоколи впізнання та додатки до них, відеозаписи вказаних процесуальних дій. За змістом відеозапису потерпіла стверджує, що підзахисний ОСОБА_7 не наносив їй будь-яких тілесних ушкоджень, не вимагав будь-яких речей, а тільки управляв автомобілем.

На переконання сторони захисту, обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 304 КК України є необґрунтованим, досудове розслідування проведене з процесуальними порушеннями. Тілесні ушкодження потерпіла отримала внаслідок падіння, що підтверджується матеріалами справи, жодного фізичного насильства над нею не було.

16 січня 2024 року прокурор Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких зазначає, що оскаржена ухвала винесена з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Вказує, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 187 та ч. 1 ст. 304 КК України. При цьому досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є недостатніми для запобігання спробам переховуватися від досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, унеможливити вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Вказані ризики не зменшились та не змінились станом на сьогодні. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Його захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився. 16 січня 2024 року він скерував до суду заяву про проведення апеляційного розгляду у його відсутності. Подану апеляційну скаргу просив задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави.

Прокурор Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_8 у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення такого, не з`явився. 16 січня 2024 року від нього надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, у задоволенні вказаної апеляційної скарги просив відмовити, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2021 року за №0000686, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 304 КК України, неповнолітнього ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2021 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого в подальшому було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він є працездатним, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не хворіє.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченої під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Твердження апелянта про те, що при продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою суд не взяв до уваги виправдувальні докази, на які покликається сторона захисту, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки оцінка наявних у справі доказів здійснюється судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті, а не при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу.

Покликання захисника на тривалість перебування обвинуваченого під вартою колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказана обставина не належить до переліку обставин, визначених ст. 178 КПК України, які враховуються при продовженні застосування запобіжного заходу.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про неможливість визначення обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, колегія суддів вважає, що визначення останньому запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним.

При цьому не може бути підставою для зміни виду запобіжного заходу і покликання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 має намір вступити до лав Збройних Сил України, оскільки порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період визначений ст. 616 КПК України, згідно з частинами 1 та 2 якої обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. За результатами розгляду цього клопотання прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, звернення з відповідним клопотанням до суду належить до компетенції прокурора.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжний захід у вигляді застави, про що просить сторона захисту, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4