Справа № 937/9077/20
Провадження № 1-і/333/159/23
УХВАЛА

02 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.ч. 2,3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.258-3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», враховуючи неможливість Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, його підсудність визначено за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

27.10.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Тирасполь (Республіка Молдова), є особою без громадянства, має середню освіту, не одруженого, не працює, до затримання був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав у м. Дніпрорудне, Василівського району, Запорізької області (більш точної адреси встановити не надалося можливим), раніше судимого: 1) 17.11.2009 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі; 2) 17.08.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 28.12.2019 року за відбуттям строку покарання, обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.258-3 КК України.

Клопотання прокурора обґрунтоване таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 вересня 2020 року, у вечірній час, ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи спільний протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), разом із потерпілою ОСОБА_7 прийшли на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_6 , застосовуючи погрозу насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з метою реалізації спільного злочинного умислу, вчинили розбійний напад на ОСОБА_7 , під час якого ОСОБА_4 , утримуючи біля шиї потерпілої ОСОБА_7 ніж, який в момент нападу потерпіла ОСОБА_7 сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючи свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, подолав її супротив.

В цей же час, ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, скориставшись тим, що ОСОБА_4 під загрозою застосування ножа утримує потерпілу ОСОБА_7 , заволодів майном потерпілої, що знаходилось у кишені її джинс, а саме мобільним телефоном «MeizuМ2 Note» в корпусі білого кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 вартістю 600 гривень з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Kyivstar» НОМЕР_3 , який знаходився у чохлі-бампері біло-червоного кольору, що не представляє для потерпілої ОСОБА_7 матеріальної цінності, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 600 гривень.

Крім того, 08 вересня 2020 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 , будучі особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи спільний протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у житло, зайшли на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Знаходячись на території вказаного домоволодіння, діючи згідно попередньої домовленості ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 , проникли до будинку АДРЕСА_3 , що є житлом, де у той час знаходилися потерпіла ОСОБА_8 , 1939 р.н., яка є особою похилого віку.

Після чого ОСОБА_4 , виконуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, рукою штовхнув потерпілу ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 , впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 висловив погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, шляхом демонстрації ножа та погрози застосування цього ножа до потерпілої ОСОБА_8 , який в момент нападу потерпіла сприйняла як небезпечний для її життя предмет, та супроводжуючі свої дії погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, подолав її супротив.

В цей час ОСОБА_6 , виконуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, проти волі потерпілої ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_4 під загрозою застосування ножа утримує потерпілу ОСОБА_8 , почав шукати грошові кошти та цінні речі у її будинку. З метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , потерпіла віддала їм грошові кошти у розмірі 1000 гривень.

В результаті вказаного розбійного нападу ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 , заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 в сумі 1000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , на думку органів досудового розслідування, обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 187 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин придбав у користування гладкоствольну короткоствольну вогнепальну зброю калібру 6,3 мм, виготовлену шляхом переробки стартового (сигнального) пістолету «SUR-2608»виробництва підприємства "ASI M AKINAMOBIL YA INSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARETLIMITEDSIRKETI» (Туреччина), а також 13 саморобних пістолетних патронів калібру 9 мм Р.А, що є боєприпасами.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, та маючи намір, направлений на подальше зберігання та використання без передбаченого законом дозволу вказаної вогнепальної зброї та бойових припасів під час вчинення інших злочинів, ОСОБА_4 залишив вказану гладкоствольну короткоствольну вогнепальну зброю калібру 6,3 мм, виготовлену шляхом переробки стартового (сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI МAKINA MOBILYA INSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина), а також 13 саморобних пістолетних патронів калібру 9 мм PA., що є боєприпасами, при собі та незаконно носив та зберігав їх до моменту вилучення.

08 вересня 2020 року, о 13 годині 10 хвилин, за адресою: Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Невського, поблизу будинку №1, співробітниками поліції під час затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України в чорному синтетичному рюкзаку ОСОБА_4 були виявлені та вилучені пістолет «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINA MOBILYA INSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина), а також 13 саморобних пістолетних патронів калібру 9 мм P.A., які згідно судової балістичної експертизи №2-518 від 25.09.2020 є гладкоствольною коротко ствольною вогнепальною зброєю калібру 6,3 мм, виготовлений шляхом переробки стартового (сигнального) пістолету «SUR-2608» виробництва підприємства «ASI MAKINA MOBILYA INSAAT SILAH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (Туреччина), є придатним для проведення окремих пострілів твердими монозарядами діаметром до 6,3 мм. способом роздільного заряджання (холостий патрон калібру 9 мм Р.А.К. та свинцева сферична куля діаметром 6,3 мм.), а також 13 саморобних пістолетних патронів калібру 9 мм P.A., виготовлених саморобним способом з використанням складових частин промислового способу виготовлення (металевої сферичної кулі, гільзи від холостого пістолетного патрону калібру 9 мм. P.A., заряду бездимного пороху, фрагментів сірників), придатних для стрільби, що є боєприпасами.

Таким чином, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, протягом березня - травня 2014 року на частково окупованій території Донецької області, всупереч вимогам Конституції України, незаконно створено самопроголошену організацію - «Донецька народна республіка» (далі за текстом «ДНР»), до складу якої увійшли групи з двох і більше осіб, які об`єдналися з метою здійснення терористичних актів, що відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відносяться до терористичних груп, які займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в державі. Основною метою діяльності вказаних терористичних груп, підконтрольних самопроголошеній організації «ДНР», є зміна меж території і державного кордону України, створення та існування незаконного державного утворення на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Вказані групи є стійкими об`єднаннями невизначеного кола осіб, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. При цьому, на керівників та учасників спеціально створених у структурі «ДНР» терористичних груп покладається забезпечення стійкості даної групи шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних сил України.

За поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.04.2014, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі за текстом АТО).

13.04.2014 року через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України, виконувач обов`язків Президента України Указом від 14.04.2014 за № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», після чого на території Донецької та Луганської областей розпочато широкомасштабну антитерористичну операцію (далі - АТО) із залученням Збройних сил України та інших військових формувань. Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/9 від 07.10.2014 районами проведення АТО визначено території Донецької та Луганської областей. Для проведення АТО, згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучено військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичних груп незаконно створеної «ДНР» визначені у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄЄ, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 за № 106-VIII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 за № 1596-VII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за № 145-VІІІ.

Водночас, ОСОБА_4 будучи громадянином Молдавської Республіки, достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти незаконно створеної організації «ДНР» та діючих у її складі терористичних груп, усвідомлюючи, що їх діяльність є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, на початку травня 2014 року (більш точну дату органом досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) перебуваючи на території м. Запоріжжя, з корисною метою отримання грошової винагороди за участь у діяльності терористичних груп незаконно створеній ДНР, прийняв рішення про вступ до лав однієї з терористичних груп, що діяли на території незаконно створеній «ДНР».

З цією метою ОСОБА_4 на початку травня 2014 року (більш точну дату органом досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) громадським транспортом вирушив із міського автовокзалу м. Запоріжжя до м. Курахове, Донецької області.

Того ж дня, із м. Курахове, Донецької області, громадським транспортом вирушив до м. Торецька, Донецької області, звідти оминаючи блокпости, пішки дістався до м. Слов`янська, Донецької області.

По прибуттю до м. Слов`янська, Донецької області ОСОБА_4 , на виконання свого злочинного умислу, щодо вступу до однієї з терористичних груп незаконно створеної «ДНР», підійшов до блокпосту, розташованого при в`їзді до міста, на якому стояли невстановлені особи «ополченці ДНР», одягнені у військовий одяг зі зброєю в руках, а також із символікою «ДНР», яким повідомив про свій намір вступити до лав однієї із терористичних груп незаконно створеній «ДНР».

Далі, ОСОБА_4 , надав добровільну згоду до вступу до терористичної групи «народне ополчення Слов`янська», очолюваної бойовиком ОСОБА_9 (Стрєлковим), яка підконтрольна незаконно створеній «ДНР».

Вступивши до лав терористичної групи «народне ополчення ОСОБА_10 », ОСОБА_4 отримавши позивний «Гор», а також зброю та військову форму був призначений на посаду інструктора зі стрільби. В обов`язки ОСОБА_4 входило навчання інших учасників та нових членів вказаної терористичної групи поводженню зі зброєю та стрільби з неї. Крім того, ОСОБА_4 був задіяний в роботах щодо відновлення та ремонту зброї яку використовувала терористична група «народне ополчення ОСОБА_10 » та у подальшому поставляв відремонтовану зброю до блокпостів, встановлених терористами у м. Слов`янську. Місце дислокації ОСОБА_4 було визначено у приміщенні Слов`янської міської ради Донецької області, за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б.2, де він безпосередньо проводив навчання, а також ремонтував зброю.

Продовжуючи злочинну діяльність, з корисною метою отримання грошової винагороди за участь у діяльності терористичних груп ОСОБА_4 у червні 2014 року (більш точна дата органом досудового розслідування не встановлена) у зв`язку із звільненням м. Слов`янська Донецької області Збройними силами України був передислокований до м. Донецьк.

У м. Донецьку ОСОБА_4 у складі терористичної групи «народне ополчення Слов`янська» дислокувалося у міському парку ім. Щербакова Куйбишевського району.

Далі, не бажаючи припиняти протиправну діяльність, приблизно на початку липня 2014 року (більш точна дата органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_4 звільнився із служби в терористичній групі «народне ополчення Слов`янська» та вступив до іншої терористичної групи - інтернаціональна бригада «Пятнашка» (далі ІБ «Пятнашка»).

На початку липня 2014 ОСОБА_4 (більш точна дата органом досудового розслідування не встановлена), у складі ІБ «Пятнашка» дислокувався на окраїні м. Донецька в районі «Лідівка» під керівництвом бойовика Ахри Руслановича Авідзби, позивний « ОСОБА_11 ». У складі якої ОСОБА_4 було призначено на посаду інструктора за стрільби та поводження зі зброєю. Крім того, в обов`язки ОСОБА_4 також входило ремонтування та відновлення зброї, яку використовували члени ІБ «Пятнашка».

У подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно, розуміючи злочинність своїх дій у складі зазначеної терористичної групи, з липня 2014 року по лютий 2015 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлена) приймав активну участь із іншими терористичними групами у здійсненні незаконного контролю за територією м. Донецьк, Донецької області та здійснював озброєний супротив Збройним Силам України та добровольчим батальйонам, які задіяні у проведенні АТО.

Далі, приблизно на початку лютого 2015 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_4 прибувши до міста Донецьк у відпустку вирішив припинити участь у діяльності терористичної групи ІБ «Пятнашка». У зв`язку з чим, на громадському транспорті дістався до м. Макіївки Донецької області, а потім до

м. Горлівки Донецької області. В той же день добирався до м. Краматорська Донецької області пішки, полями та посадками, обходячи блокпости, встановлені Збройними силами України. По прибуттю до м. Краматорська, громадським транспортом вирушив до м. Одеси.

Перебуваючи у складі терористичних груп «народне ополчення Слов`янська», інтернаціональна бригада «Пятнашка», підконтрольних незаконно створеній «ДНР» ОСОБА_4 , достовірно усвідомлював, що вони не відносяться до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

Вказаними діями ОСОБА_4 , на думку органу досудового розслідування, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.258-3 КК України участь у терористичній групі

Вина ОСОБА_4 прокурор вважає, що повністю доведена зібраними на стадії досудового розслідування доказами.

08.09.2020 ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

10.09.2020 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому було продовжено, востаннє, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.202 3 року до 03.11.2023 року.

На думку прокурора ризики, які слугували підставою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, на цей час не зменшилися.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.258-3 КК України, які згідно із вимогами ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими умисними корисливими злочинами, поєднаними з насильством над потерпілими та покарання за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, від семи до дванадцяти років та від трьох до семи років відповідно.

Обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності з застосуванням насильства, та за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, а саме за ч. 1 ст. 129 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілих або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідворотність покарання.

Тобто є обґрунтовані підстави вважати, що відносно ОСОБА_4 маються ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому обвинуваченому доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Наявні наведені ризики не зменшились та продовжують існувати, що виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу більш м`яким.

У судовому засіданні 31.10.2023 року ОСОБА_12 заявив клопотання про залучення до даного кримінального провадження захисника на постійній основі, тобто для судового розгляду кримінального провадження, а не для проведення окремої процесуальної дії.

Вказане клопотання судом було задоволено і відповідно до ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року ОСОБА_12 Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізьких областях для здійснення захисту було призначено адвоката ОСОБА_5 , яка до початку розгляду клопотання прокурора мала можливість поспілкуватися з обвинуваченим та ознайомилася із змістом клопотання та доданими до нього матеріалами.

У судовому засіданні 02.11.2023 року прокурор ОСОБА_3 підтримала своє клопотання та просила його задовольнити. Пояснила, що відомості, викладені ОСОБА_4 , що насправді він є ОСОБА_13 перевірялися головуючим у кримінальному провадженні суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, але така інформація не підтвердилася. ОСОБА_4 був неодноразово засудженим в Україна саме під прізвищем « ОСОБА_14 ». Жодних даних, які б вказували на інше прізвище обвинуваченого, під час досудового розслідування здобуто не було. Також, додатково зазначила, що усі перераховані у клопотанні ризики продовжують існувати та іншого, більш м`якого запобіжного заходу неможливо застосувати до ОСОБА_4 . Крім того, обвинувачений знаходиться у розшуку за Суворовським ВП ГУНП в Одеській області.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що він тривалий час перебуває під вартою, зникли усі ризики, про які зазначив прокурор, свою вину в інкримінованих йому злочинах він лише частково. Крім того, обвинувачений пояснив, що він зовсім не ОСОБА_4 , а ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився у м. Сантьяго-де-Куба (держава Куба) у першому Московському пологовому будинку. Його батько був військовим та перебував на службі у Радянській групі військ у різних місця, до 1982 році в Угорщині. Потім разом із родиною вони переїхали до Іркутської області, де і проживали за адресою: АДРЕСА_4 . У період 1987-1989 р.р. проходив строкову проходив службу у військовій частині № НОМЕР_4 у 45 армії. У подальшому, у період 1989 1996 р.р. проходив військову службу у Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони так званої «Придністровської Молдавської республіки (ПМР)» та розвідувальному управлінні Російської Федерації. Також інколи він називався ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його позивний «Гор» та особистий номер С-01392. Усі особисті документи на ім`я ОСОБА_13 залишилися у міноборони рф.

У 1997 році був затриманий правоохоронними органами України та у подальшому засуджений за ст.142 КК України. Саме під час затримання у 1997 році він назвався як ОСОБА_4 , але насправді останній давно похований на алеї слави у Тірасполі (ПМР). У 1997 році коли його затримали в Україні, його звільнили з військової служби. До затримання у 2020 році у нього дійсно була цивільна дружина, яка проживала у м. Дніпрорудне, Запорізькій області з сином, якого він виховував. Але, слідчий про нього повідомила такі відомості, що дружина перестала з ним спілкуватися. Бажає щоб його правоохоронні органи обміняли які військового на полонених, які утримуються у рф.

Заперечує проти задоволення клопотання прокурора, так як тривалий час перебуває у слідчому ізоляторі, у нього за ці роки значно погіршилося здоров`я та отримати в умовах СІЗО належне лікування не має можливості. Він не збирається переховуватися від суду, не має можливості вплинути на свідків та потерпілих, які залишилися на тимчасово окупованій території. Просить суд змінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Дійсно до нього у 2021 або 2022 році приїжджали працівники Суворовського ВП в Одеській області, які розпитували його обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ст.129 КК України.

Захисник ОСОБА_5 підтримала свого підзахисного та також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що зазначені ризики є тільки припущенням, суб`єктивним баченням прокурора. Конкретних доказів прокурором не надано, що вони існують на цей час. За обставин, повідомлених обвинуваченим, вважає, що до ОСОБА_4 можливо було обрати більш м`який запобіжний захід. Обвинувачений не має відповідних документів, які б надавали йому можливість проїхати до тимчасово окупованих територій.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Встановлено, що 08.09.2020 року за фактом розбійного нападу на ОСОБА_8 слідчим було внесено відомості до ЄРДР за №0002241 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

09.09.2020 року за фактом розбійного нападу на ОСОБА_7 слідчим було внесено відомості до ЄРДР за №0002241-2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

30.09.2020 року за фактом незаконного носіння та зберігання вогнепальної зброї слідчим було внесено відомості до ЄРДР за №0002241-3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

08.10.2020 року за фактом участі у складі терористичної групи слідчим було внесено відомості до ЄРДР за №0000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

08.09.2020 року ОСОБА_4 було затримано у порядку ст.208 КПК України.

09.09.2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за ч.ч. 2,3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

10.09.2022 року ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому, продовжувався суддями Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, Томаківського районного суду Дніпропетровської області та Комунарського районного суду м. Запоріжжя, востаннє, 05.09.2023 року із визначенням альтернативного запобіжного заходу застави: 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 268 400 грн.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довела наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані у клопотанні прокурора. Доводи обвинуваченого про недоведеність його винуватості обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, звільнився по відбуттю покарання у 2019 році, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; не має на утриманні жодної особи). Крім того, відносно ОСОБА_4 мається кримінальне провадження, яке перебуває у провадженні одного із судів м. Одеси, по якому він був оголошений у розшук.

Також, при вирішенні питання, яке поставлено у клопотанні прокурора, судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, відсутні докази щодо наявності у нього постійного законного щомісячного доходу, раніше неодноразово судимий. Крім того, місцем постійного проживання обвинуваченого до його затримання було місто Дніпрорудне, Запорізької області, яке на цей час є тимчасово окупованою територією. За відомостями обвинуваченого він зареєстрований у м. Одесі. Відомостей, які б вказували на можливість проживання ОСОБА_4 у м. Запоріжжі або на іншій підконтрольній Україні території, сторона захисту не надала.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість обвинуваченого, вважаю, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Інші ризики, зазначені прокурором у клопотанні прокурора під час судового розгляду, не підтвердилися.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заперечення ОСОБА_4 , що орган досудового розслідування не встановив його анкетні дані, у т.ч. прізвище, ім`я, по-батькові, суд не приймає до уваги, так як у матеріалах, долучених до клопотання, мається копія довідки про звільнення засудженого, з якого вбачається, що на фотознімку цієї довідки зображений саме обвинувачений. Інших даних, які спростовують інформацію щодо анкетних даних ОСОБА_4 , у матеріалах клопотання не містяться та не були надані стороною захисту.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що законодавець передбачив в ч.4 ст.183 КПК України, право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави, 05.09.2023 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначив обвинуваченому ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід заставу - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 268 400 грн.

Виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України та з урахуванням відсутності цивільного позову потерпілих, тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , перебування останнього під вартою більше 3 років, суд вважає за необхідне зменшити розмір застави, який визначити у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 214 720 грн., які ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести. На думку суду, вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Також, суд вважає, що встановлені під час судового засідання ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, у т.ч. цілодобовий не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу. Крім того, як вже зазначалося, відомостей, які б вказували на можливість проживання ОСОБА_4 у м. Запоріжжі або на іншій підконтрольній Україні території, сторона захисту не надала.

Керуючись ст. ст. 182, 314-317, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» Міністерства юстиції України по 31.12.2023 року (включно).

ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про фактичне місце проживання та про зміну свого місця проживання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору та захиснику.

Копію ухвали направити до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» Міністерства юстиції України для виконання та вручення обвинуваченому ОСОБА_4 .

Повний текст ухвали складено 03.11.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1