У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2023 Справа №607/22326/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у частині його користування, накладеного ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні №0000245 від 11.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст.355, ч.4 ст.185 КК України ,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому останній просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року у справі № 607/17685/23, автомобіль «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом передачі автомобіля на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 під розписку, до ухвалення вироку у кримінальному провадженні №0000245 від 11.09.2023 року, за правовою кваліфікацією ч.2 ст.289 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 19 вересня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді у справі №607/17685/23 накладено арешт на транспортний засіб марки «Тоyоtа», моделі «Саmrу», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 . В обґрунтування клопотання вказує на те, що на даний час, в межах кримінального провадження №0000245 від 11.09.2023 року, правова кваліфікація ч.2 ст.289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом), органом досудового розслідування викрадений автомобіль «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 оглянутий за участі експерта- криміналіста, власника автомобіля та потерпілого. Також, з метою оцінки вказаного автомобіля призначена та проведена судова авто-товарознавча експертиза. За таких умов, вважає, що відпала потреба в застосуванні арешту автомобіля. Також зазначає, що вищевказаний автомобіль перебуває на відкритому майданчику тимчасового тримання вилучених транспортних засобів, що негативно впливає на його технічний стан та може призвести до знищення майна.

ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали та просять його задовольнити з мотивів та підстав, зазначених у ньому.

Прокурор у кримінальному провадженні №0000245 від 11.09.2023 року ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо скасування арешту в частині користування транспортним засобом марки «Тоyоtа», моделі «Саmrу», д.н.з. НОМЕР_1 не заперечив.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею мають бути встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Як зазначалося вище, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року у справі № 607/17685/23, у кримінальному провадженні №0000245 від 11.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб марки «Тоyоtа», моделі «Саmrу», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 .

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак такий строк має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Поряд з тим, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, зважаючи на обставини справи, тривалість проведення досудового розслідування, що, в свою чергу, призводить до порушення права власника на користування автомобілем, а також відсутність обставин, які б вказували, що у разі передачі вказаного транспортного засобу його власнику, таке майно може бути знищене чи приховане, слідчий суддя вважає, що потреба в застосуванні подальшого арешту майна в частині заборони користування відпала.

Відтак, права та законні інтереси власника майна підлягають захисту із застосуванням належної правової процедури.

За наведених обставин, враховуючи думку прокурора, який не заперечує щодо скасування арешту в частині користування транспортним засобом, слідчий суддя не вбачає підстав для подальшої заборони ОСОБА_3 користуватись належним йому майном, без права його зміни його первісного стану.

Крім того, будь-яких доказів, які б вказували слідчому судді на протилежне, а також, що в разі скасування арешту в цій частині існуватимуть будь-які ризики, які б перешкоджали виконанню завдань в даному кримінальному провадженні, передбачених ст. 2 КПК України, під час розгляду клопотання, надано не було.

Враховуючи викладене, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в частині користування, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 170, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у частині його користування, накладеного ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні №0000245 від 11.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст.355, ч.4 ст.185 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт в частині користування транспортним засобом марки «Тоyоtа», моделі «Саmrу», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні №0000245 від 11.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст.355, ч. 4 ст.185 КК України, передавши вказаний транспортний засіб власнику на відповідальне зберігання, без права його відчуження та розпорядження, а також заборонивши останньому змінювати його первісний стан.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1