Справа № 461/8045/23
Провадження № 1-кс/461/5323/23
УХВАЛА

09.10.2023 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора,

встановив:

скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, у якій, окрім питань процесуального характеру щодо його участі у розгляді справи та ознайомлення з її матеріалами, просить:

- задовольнити скаргу на бездіяльність прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , якому доручено процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000333, що полягає у не розгляді заяви від 12.09.2023;

- зобов`язати уповноваженого прокурора, якому доручено процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000333, розглянути його заяву від 12.09.2023, повідомити скаржника про результати розгляду заяви або надати на неї відповідь у вигляді вмотивованої постанови (у разі повної або часткової відмови у задоволенні) протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Подану скаргу мотивує тим, що у кримінальному провадженні №0000333 розслідуються факти заподіяння шкоди державним інтересам в особливо великих розмірах. Скаржник також вказує на те, що орган досудового розслідування та прокурор визначають його процесуальний статус у даному кримінальному провадженні як заявник, натомість фактичним заявником у кримінальному провадженні є ДК «Укроборонпром».

Крім того, скаржник зазначає, що він надав органу досудового розслідування велику кількість матеріалів, які мать значення для проведення об`єктивного досудового розслідування, але до цього часу він не був допитаний.

12.09.2023 на офіційну електронну адресу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони скаржником була надіслана заява про визнання його потерпілим. Однак, станом на день звернення до слідчого судді, скаржника не повідомлено про результати розгляду даної заяви, що він вважає порушенням його прав та порушення положень чинного КПК.

З огляду на вищенаведене, просить скаргу задовольнити.

Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів наведених у ній.

Прокурор скаргу заперечив з мотивів необґрунтованості та просив відмовити у її задоволенні. Додатково вказав, що слідчим розглянуто питання доцільності залучення скаржника у даному кримінальному провадженні у якості потерпілого, але за результатами розгляду відповідного клопотання у його задоволенні було відмовлено. З цього приводу надав постанову слідчого.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею, з долучених до скарги документів, встановлено наступне.

Слідчим управлянням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000333 від 29.11.2016. Розслідування у кримінальному провадженні розпочато на підставі аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту ДП «Львівський Державний авіаційний завод».

12.09.2023 на електронну адресу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону скаржником була надіслана заява про визнання його потерпілим. Дана заява адресована керівнику Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 . За змістом наведеної заяви ОСОБА_3 просить визнати його потерпілим та викривачем у провадженні та провести його допит у режимі відеоконференції.

Крім того, 29.09.2023 старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 скаржника було повідомлено про результати розгляду його заяви від 12.09.2023 та скеровано постанову старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 про відмову у визнанні потерпілим.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 12.09.2023 звертався не до прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , чию бездіяльність він оскаржує, або іншого прокурора саме у кримінальному провадженні №0000333 від 29.11.2016, а до керівника органу прокуратури.

29.09.2023 року скаржнику скеровано повідомлення про результати розгляду його заяви.

Оцінюючи доводи скаржника та наведені вище обставини, слід відзначити наступне.

Повноваження прокурора у кримінальному провадженні та повноваження керівника органу прокуратури у чинному КПК України не є тотожними.

Так, згідно ч.ч. 1,2 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування;

3) доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування;

4) доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;

5) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

7) скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих;

8) ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування;

9) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

10) погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання;

11) повідомляти особі про підозру;

12) пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян, які через фізичний стан чи матеріальне становище, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом;

13) затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання;

14) звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

15) підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом;

16) погоджувати запит органу досудового розслідування про міжнародну правову допомогу, передання кримінального провадження або самостійно звертатися з таким клопотанням в порядку, встановленому цим Кодексом;

17) доручати органу досудового розслідування виконання запиту (доручення) компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу або перейняття кримінального провадження, перевіряти повноту і законність проведення процесуальних дій, а також повноту, всебічність та об`єктивність розслідування у перейнятому кримінальному провадженні;

18) перевіряти перед направленням прокуророві вищого рівня документи органу досудового розслідування про видачу особи (екстрадицію), повертати їх відповідному органу з письмовими вказівками, якщо такі документи необґрунтовані або не відповідають вимогам міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи законам України;

19) доручати органам досудового розслідування проведення розшуку і затримання осіб, які вчинили кримінальне правопорушення за межами України, виконання окремих процесуальних дій з метою видачі особи (екстрадиції) за запитом компетентного органу іноземної держави;

20) оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом;

21) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

В свою чергу, відповідно до положень ч.ч. 4, 5, 6 ст. 36 КПК України, право на подання апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник обласної прокуратури, його перший заступник та заступники.

Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники мають право доповнити, змінити або відмовитися від апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, внесених ними, керівниками, першими заступниками чи заступниками керівників або прокурорами прокуратур нижчого рівня.

Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури, їх перші заступники та заступники при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування мають право скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених статтею 219 цього Кодексу. Про скасування таких постанов повідомляється прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення відповідного досудового розслідування. Скасування незаконних та необґрунтованих постанов детективів Національного антикорупційного бюро України та прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури може бути здійснено Генеральним прокурором або особою, яка виконує його обов`язки, чи керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Згідно ч.ч. 1,3 ст 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Крім того, згідно ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, аналіз положень чинного КПК України свідчить про наступне:

-повноваження керівника органу прокуратури та прокурора у конкретному кримінальному провадженні не є тотожними;

-до повноважень керівника прокуратури, який не входить до групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим;

-питання залучення особи на стадії досудового розслідування до участі у конкретному кримінальному провадженні у якості потерпілого (надання відповідного процесуального статусу) належить до виключної компетенції слідчого чи прокурора у даному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, підсумовуючи наведені вище факти та обставини встановлені в ході розгляду справи, приходжу до наступних висновків:

-скаржник звернувся до керівника органу прокуратури із заявою про вирішення питання яке не належить до компетенції даної особи;

-скаржник оскаржує бездіяльність прокурора до якого він з відповідним клопотанням не звертався;

-факт надсилання заяви адресованої керівнику органу прокуратури на електронну адресу прокуратури не свідчить про те, що дана заява адресована саме прокурору у конкретному кримінальному провадженні;

-скаржник вправі самостійно обирати спосіб реалізації своїх прав, з чого можна зробити висновок, що у керівника органу прокуратури, не виникало прямого обов`язку передавати заяву, яка адресована йому безпосередньо, іншому прокурору;

-скаржник повідомлений про результати розгляду його заяви письмово.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1