Провадження № 1-кс/947/1195/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 дослідивши клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062 від 16.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 11.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси клопотання слідчого, погоджене прокурором було повернуто прокурору для усунення недоліків, вказану ухвалу стороною обвинувачення було отримано 15.01.2024 року.

Таким чином, на теперішній час сторона обвинувачення повторно підіймає питання щодо накладення арешту на означене майно на та зазначає, що вилучене під час обшуку майно може бути використано як доказ факту обставин, що встановлюються під час досудового розслідування та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, необхідність у накладенні арешту на означене майно обумовлюється метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Дослідивши клопотання та матеріали додані в його обґрунтування, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність повернення даного клопотання прокурору для усунення недоліків з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, з огляду на наступні обставини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, слідчим не було зазначене відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено яке відношення до кримінального провадження має вилучене майно, яке ймовірно належить третій особі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий у клопотанні визначив метою накладення арешту на вказане вилучене майно його збереження як речових доказів, хоча при цьому конкретно мету арешту майна не обґрунтував, а лише поверхнево послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Крім того, слідчий суддя, зауважує, що в ухвалі від 11.01.2024 року слідчим суддею зазначалося про відсутність відомостей щодо власника вилученого майна, проте слідчим повторно, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, в клопотанні слідчим не було зазначено відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено його відношення до розслідуваного к/п № 0000062 від 16.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та яким чином зазначене у клопотанні майно, яке ймовірно належить третій особі, відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

У зв`язку із чим, слідчий суддя приходить до переконання про те, що зазначені вищевказаною ухвалою недоліки були проігноровані та не були усунуті стороною обвинувачення.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що 11.01.2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси вказане клопотання вже поверталося прокурору для усунення недоліків, а тому наразі таке клопотання повертається прокурору вдруге.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-172, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062 від 16.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1