ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1102/23
Провадження №1-кп/477/284/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пшонянове Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, одруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, з середньою спеціальною освітою, не судимого, одруженого, такого, що проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призвано 26 лютого 2022 року на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 червня 2022 року №41 ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2022 року №41 ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 26 лютого 2022 року обвинувачений ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно пунктів 1, 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу нез`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, основні сили особового складу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 були виведені із постійного місця дислокації до тимчасового місця дислокації підрозділу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , у тому числі і ОСОБА_5

15 жовтня 2022 року близько 10 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 10 лютого 2023 року.

10 лютого 2023 року обвинувачений ОСОБА_5 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 18 та повідомив про себе, як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час судового провадження між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, за участі захисника ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості від 16 жовтня 2023 року у відповідності до вимог статті 472 КПК України, згідно з умовами якої сторони погоджуються, що:

обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України (самовільне залишення місця служби, вчиненого в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) у повному обсязі висунутого обвинувачення;

сторони узгодили покарання за частиною п`ятою статті 407 КК України, з урахуванням приписів статті 69 КК України у виді арешту з триманням на гауптвахті строком на два місяці;

сторони обізнані з правовими наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені статтею 473 КПК України, а саме:

в частині обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно положення статтями 394, 424 КПК України;

в частині порядку та оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, визначеному пунктом 1 частиною першою статті 394 КПК України та в касаційному порядку, визначеному в пункті 1 частиною третьою статті 424 КПК України;

в частині відмови у здійсненні прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість визнав повністю, у вчиненому розкаявся та просив затвердити укладену угоду.

Прокурор ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 висловились за можливе затвердити угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (стаття 469 КПК України).

Судом установлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, які визначені пунктами 1-4 частини четвертої статті 474 КПК України та йому повністю зрозумілі наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім цього, судом установлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, покарання відповідає санкції частини п`ятої статті 407 КК України, з урахуванням статті 69 КК України в редакції станом на час вчинення злочину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 16 жовтня 2023 року, укладеної між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, за участі захисника ОСОБА_6 , з призначенням обвинуваченому узгодженого сторонами видом покарання.

Щодо призначення покарання обвинуваченому, яке узгоджене сторонами кримінального провадження суд виходив з такого.

Відповідно до приписів частини першої та другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною першою статті 66 КК України передбачений перелік обставин, які пом`якшують покарання.

Вказаний перелік не є вичерпним, оскільки частиною другою статті 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Обвинувачений ОСОБА_5 з`явився із зізнанням, визнав винуватість та щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що він проживає разом з дружиною та її батьками, які є особами з інвалідністю другої групи та перебувають у нього на утриманні.

Вказана обставина перевірена прокурором під час укладення даної угоди про визнання винуватості та визнана сторонами кримінального провадження в судовому засіданні.

Згідно характеристики від 06 червня 2023 року ОСОБА_5 проявив себе виключно з позитивного боку.

Судом також ураховано, що ОСОБА_5 не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку, не судимий.

Згідно статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті. Арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Отже, з урахуванням приписів статті 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, які зазначені в угоді, відповідають приписам закону та приймаються судом, що дає право перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції частини п`ятої статті 407 КК України та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання у виді арешту.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем, призначене покарання у виді арешту, відбувається на гауптвахті.

Керуючись статтями 373, 374, 474, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 угоду про визнання винуватості від 16 жовтня 2023 року, укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, за участі захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці з відбуванням на гауптвахті.

Запобіжний захід обвинуваченому у цій справі не обирався, судові витрати відсутні.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України.

СУДДЯ ОСОБА_7