В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/3813/23

Провадження №1-кп/642/381/23

02 жовтня 2023 року

м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 10.03.2023 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за адресою: м.Харків, вул. Полтавський Шлях, 99, раніше судимого: 17.11.2022 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України із призначенням покарання строком 1 рік обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України в рамках кримінального провадження №0000249 від 08.02.2023, обвинувальний акт перебуває у провадженні Ленінського районного суду м.Харкова,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 , в період відбуття іспитового строку за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2022, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив злочин проти власності на території Холодногірського району м. Харкова, а саме: 09.03.2023 приблизно о 16:00 годині він перебував у знайомої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же час в домоволодінні перебувала донька ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її подруга - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 помітив у раніше йому незнайомої малолітньої ОСОБА_8 мобільний телефон «ZTE Blade A51». Саме в цей час, у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, зокрема мобільним телефоном ОСОБА_8 . Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та звернення його на свою користь з метою власного збагачення, увійшов до дитячої кімнати за вказаною адресою, де перебувала ОСОБА_8 та донька ОСОБА_9 - ОСОБА_7 . Після цього, ОСОБА_5 умисно ввів в оману відносно своїх справжніх намірів ОСОБА_8 та під приводом здійснення телефонного дзвінка з метою виклику таксі попрохав у неї мобільний телефон.

У свою чергу, ОСОБА_8 , будучи введеною в оману щодо справжніх намірів ОСОБА_5 , довіряючи йому, добровільно передала свій мобільний телефон «ZTE Blade A51», вартість якого згідно з висновком експерта № 385M від 11.04.2023 станом на 09.03.2023 складає 2 350 гривень. Надалі, ОСОБА_5 , не повертаючи телефон власнику, покинув місце вчинення злочину з майном, яким заволодів шахрайським шляхом, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 спричинено матеріальний збиток на суму 2 350 грн.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється, повністю відшкодував спричинену шкоду та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника - адвоката ОСОБА_4 , дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, останній раз засуджений 17.11.2022 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України з призначенням покарання строком 1 рік обмеження волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, вчинив новий злочин в період відбуття іспитового строку, згідно довідки КНП «Красноградська центральна районна лікарня» від 16.05.2023 № 01-05/853 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Згідно з абз.17 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку досудової доповіді Красноградського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 28.09.2023 встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення та обмеження волі на певний строк може ставити небезпеку для суспільства.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким умисним злочином, кількість епізодів злочинних діянь (1 (один) епізод), наявність двох пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.190 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 засуджений вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.11.2022 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, вчинення обвинуваченим нового злочину в період іспитового строку, визначеного судом, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у відповідності до ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Обвинуваченому ОСОБА_10 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 13.03.2023 в рамках іншого кримінального провадження обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який продовжено на час розгляду кримінального провадження.

Строк відбування призначеного ОСОБА_10 покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 13.03.2023.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по іншому кримінальному провадженню ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді іншого кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у вигліді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судово-товарознавчої експертизи № 385М від 11.04.2023 у розмірі 716,94 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.11.2022 у виді 3 місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_5 до відбування покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня фактичного затримання, а саме з 13.03.2023.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу № 385М у розмірі 716,94 (сімсот шістнадцять грн. 94 коп.) грн.

Речові докази по справі:

-касовий чек та договір про надання кредиту від 09.03.2023, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 000362 від 10.03.2023 щодо ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - зберігати у даній справі.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя Наталя ПЕТРОВА