У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковник ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000173 від 18.08.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, в ході здійснення якого виникла необхідність в накладенні арешту на майно, а саме на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак 30.10.2023 звернувся до суду із заявою про розгляд клопотання у його відсутність, у якій також зазначив, що вказане клопотання підтримує в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на наведене, з метою забезпечення арешту майна, підозрюваний не повідомлявся про розгляд даного клопотання.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області, за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000173 від 18.08.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи умисно, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи громадянином України, не пізніше березня 2014 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, добровільно вступив до терористичної організації «Донецька народна республіка» у т.зв. «Славянский полк». Перебуваючи у складі вказаного незаконного збройного формування, ОСОБА_5 виконував обов`язки, пов`язані із здійсненням контрольно-пропускного режиму (перевірка документів, що посвідчують особу, здійснення огляду транспортних засобів, особистих речей громадян тощо) на блок-пості, розташованому на виїзді/в`їзді у м. Костянтинівка Донецької області у напрямку м. Донецьк, що перебував під координуванням представників російської федерації.

У подальшому, у період з квітня по травень 2015 року ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою отримання грошової винагороди, здійснював агітаційну діяльність, спрямовану на пошук та залучення осіб до вступу (вербування) до незаконних збройних формувань «Донецької народної республіки» шляхом розповсюдження листівок, проведення роз`яснювальних бесід тощо серед мешканців м. Костянтинівка Донецької області та розміщення публікацій у соціальної мережі «Вконтакте» під іменем « ОСОБА_6 » у спільнотах « ОСОБА_7 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

На підставі зібраних доказів ОСОБА_5 24.08.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, участь у терористичній організації, сприяння діяльності терористичної організації.

Проаналізувавши зміст доданих до клопотання документів слідує висновок, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, обґрунтована.

Обгрунтовуючи клопотання слідчим зазначається про те, що метою накладення арешту на майно підозрюваного є конфіскація майна, як виду покарання.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкціею ч. 1 ст. 258-3 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №352052078 від 27.10.023 підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності, в розмірі 1/3, належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, врахувавши те, що вищевказане майно належить особі, щодо якої судом може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, а відтак з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

В той же час, відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, слідчий суддя вважає, що арешт на квартиру, яка на праві приватної спільної часткової власності, в розмірі 1/3, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , необхідно накласти шляхом заборони розпоряджатися, однак без позбавлення права користуватися вказаним майном.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном, однак без позбавлення права його використання.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника ОСОБА_3 .

Зобов`язати старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: