Номер провадження: 11-сс/813/1700/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року, про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000994 від 27 липня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263; ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263; ч.1 ст.263 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 листопада 2023 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржену ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, або зменшити йому розмір застави до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник зазначив про те, що слідчий суддя не обґрунтував необхідність визначення максимального розміру застави, передбаченого п.2) ч.5 ст.182 КК України, який є завідомо непомірним для підозрюваного.

Крім того, недоведеними є ризики того, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та впливати на свідків у кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, є співвласником квартири, він ветеран війни, проходить військову службу, має нагороди, позитивно характеризується, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_6 та прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Захисник надіслав заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі, доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Прокурор надіслав клопотання, в якому просив перенести апеляційний перегляд ухвали слідчого судді на іншу дату, через зайнятість в інших судових засіданнях.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття..

Згідно з ч.2 ст.422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвалу слідчого судді, апеляційний суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання без учасників апеляційного розгляду.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263; ч.1 ст.263 КК України за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у липні 2023 року (більш точна дата та час не встановлено), ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді начальника клуба військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «штаб-сержант», знаходячись у невстановленому місці, при невстановлених обставинах у невстановленої особи придбав дві ручні осколкові гранати РГД-5 та одну ручну осколкову гранату РГН, що належать до бойових припасів та придатні до вибуху, які почав зберігати при собі для подальшого збуту цивільному населенню без передбаченого законом дозволу. Після чого, продовжив зберігати та носити їх у визначений ним спосіб.

У липні 2023 року (більш точна дата та час не встановлено), ОСОБА_7 передав ОСОБА_10 для подальшого збуту дві ручні осколкові гранати РГД-5 та одну ручну осколкову гранату РГН та розподілення отриманої винагороди.

У подальшому, ОСОБА_7 вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 про збут боєприпасів. Для досягнення мети, направленої на збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 31 липня 2023 року приблизно о 18:40 год, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, здійснив збут двох ручних осколкових гранат РГД-5 та однієї ручної осколкової гранати РГН оперативному закупному ОСОБА_11 , який у встановленому законом порядку був задіяний у проведенні контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, за що отримав грошову винагороду у розмірі 6000 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що у серпні 2023 року, він знаходячись у невстановленому місці, при невстановлених обставинах у невстановленої особи придбав ручну осколкову гранату іноземного виробництва М/50, яка належать до бойових припасів та придатна до вибуху, яку почав зберігати при собі для подальшого збуту цивільному населенню без передбаченого законом дозволу та став зберігати і носити її у визначений ним спосіб.

18 серпня 2023 року приблизно о 20:30 год. ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, здійснив збут ручної осколкової гранати іноземного виробництва М/50 громадянину ОСОБА_11 , який у встановленому законом порядку був задіяний у проведенні контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, за що отримав грошову винагороду у розмірі 2000 гривень.

29 вересня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 та ч.1 ст.263 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 27.07.2023; протоколами огляду і вручення грошових коштів від 31.07.2023; протоколом отримання добровільно наданого предмету від 31.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 31.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 31.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 31.07.2023; висновком експерта №СЕ-19/116-23/12953-ВТХ від 23.08.2023; протоколами огляду і вручення грошових коштів від 18.08.2023; протоколом отримання добровільно наданого предмету від 18.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 19.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.08.2023; висновком експерта №СЕ-19/116-23/12953-ВТХ від 23.08.2023.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263; ч.1 ст.263 КК України При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, в якій суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263; ч.1 ст.263 КК України, за які, у разі доведеності вини підозрюваного, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінального переслідування.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем Збройних Сил України, і у разі наявного бойового розпорядження може бути відряджений до зони бойових дій де є можливість здійснити спробу залишити підконтрольну ЗСУ територію України під час безпосереднього виконання свої обов`язків військової служби з метою уникнення настання кримінальної відповідальності та його ув`язнення на підставі вироку суду.

Крім того апеляційний суд переконаний, що у даному кримінальному провадженні існує ризик того, що підозрюваний може впливати на свідків з метою укриття своєї злочинної діяльності.

ОСОБА_7 є військовослужбовцем у зв`язку із покладеними на нього обов`язками військової служби має доступ до зброї, що може призвести до її використання для впливу на свідків та потерпілих шляхом залякування та погрозою застосування насильства. Крім того, особи, які передавали йому боєприпаси та яким за версією слідства здійснювалися їх реалізація є добре знайомими підозрюваному.

Також апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти нові корисливі злочини, пов`язані з незаконним збутом боєприпасів.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе забезпечити належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, і не дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

При цьому апеляційний суд відхиляє вимоги захисника про необхідність зменшення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, враховувати положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Застава фактично є гарантією, що підозрюваний чи обвинувачений буде сумлінно виконувати визначені кримінально процесуальним законом обов`язки, а суд має визначити таку суму застави, яка б дисциплінувала і мотивувала останнього на їх виконання.

Слідчий суддя належним чином виконав вимоги КПК України та, в якості альтернативного запобіжного заходу, визначив ОСОБА_7 заставу в межах, встановлених п.2) ч.5 ст.182 КПК України, для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжкого злочину, а саме - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень (2684 грн. * 80).

На переконання апеляційного визначений розмір застави є достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, які були встановленні слідчим суддею, і з існуванням яких погоджується апеляційний суд.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року, якою до ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 листопада 2023 року з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4