Провадження №1-кс/751/2667/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 ,

встановив:

До Новозаводського районного суду міста Чернігова подано клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування даного клопотання зазначено, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000049 від 30.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, за фактом жорсткого поводження з цивільним населенням та відданні наказу на вчинення інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Вказано, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Агресія проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі -Конвенція), особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Згідно ст. 13 Конвенції положення частини II цієї Конвенції щодо загального захисту населення від деяких наслідків війни стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства, залякування, від образ та цікавості натовпу.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст. ст. 31-32 Конвенції забороняється, зокрема: жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) (далі - Протокол) Високі Договірні Сторони підтверджуючи далі, що положення Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року (995_151, 995_152, 995_153, 995_154) та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Згідно статті 146 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов`язуються надати чинності будь-якому закону, необхідному для надання дієвих карних санкцій для осіб, які вчинять, або наказують іншим учинити будь-яке серйозне порушення цієї Конвенції, визначеного в цій статті.

Кожна Висока Договірна Сторона зобов`язується розшукати осіб, яких обвинувачено у вчиненні або в наказі вчинити такі серйозні порушення, і представляють таких осіб, незалежно від їхнього громадянства, перед своїми судами. Вона може також, якщо вона вважає це потрібним, і відповідно до положень свого законодавства, передати таких осіб для судового процесу іншій заінтересованій Високій Договірній Стороні за умови, що така Висока Договірна Сторона не має доказів, які давали б підстави для обвинувачення таких осіб.

Кожна Висока Договірна Сторона вживає заходів, необхідних для припинення всіх дій, які суперечать положенням цієї Конвенції, крім серйозних порушень визначених наступною статтею.

За будь-яких обставин обвинувачені особи користуються перевагами гарантій належного судового процесу та захисту, що надають не менше переваг, ніж ті, що обумовлені статтею 105, і ті, що випливають з Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 р.

Згідно статті 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться в попередній статті, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Згідно статті 51 Протоколу І:

1. Цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм.

2. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

3. Цивільні особи користуються захистом, передбаченим цим розділом, за винятком окремих випадків і на такий період, поки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях.

4. Напади невибіркового характеру заборонено. До нападу невибіркового характеру належать:

a) напади, не спрямовані на конкретні воєнні об`єкти;

b) напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; або

c) напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені, як це вимагається згідно з цим Протоколом; і які, таким чином, у кожному такому випадку поражають воєнні об`єкти й цивільних осіб або цивільні об`єкти, не розрізняючи їх.

5. Серед інших належить вважати невибірковими такі види нападів:

a) напад шляхом бомбардування будь-якими методами або засобами, при якому як єдиний воєнний об`єкт розглядається ряд явно пов`язаних один з одним і розрізнюваних воєнних об`єктів, розміщених у місті, у селі чи в іншому районі, де сконцентровані цивільні особи або цивільні об`єкти; і

b) напад, котрий, як можна очікувати, попутно потягне за собою втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб та шкоду цивільним об`єктам, або те й інше разом, які були б надмірними щодо конкретної і безпосередньої воєнної переваги, якої передбачається таким чином досягти.

6. Заборонено напади на цивільне населення або на окремих цивільних осіб у порядку репресалій.

7. Присутність або пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб не повинні використовуватись для захисту певних пунктів або районів від воєнних дій, зокрема у спробах захистити воєнні об`єкти від нападу або прикрити воєнні дії, сприяти чи перешкодити їм. Сторони, що перебувають у конфлікті, не повинні направляти пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб з метою спробувати захистити воєнні об`єкти від нападу чи прикрити воєнні операції.

8. Будь-яке порушення цих заборон не звільняє сторони, що перебувають у воєнному конфлікті, від їх правових зобов`язань щодо цивільного населення й цивільних осіб, у тому числі від зобов`язань вживати запобіжних заходів, передбачених у статті 57.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 75 Протоколу І тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Конвенціями (995_151, 995_152, 995_153, 995_154) або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб. Заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: a.1) вбивство; a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; a.3) тілесні покарання; a.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; c) взяття заручників; d) колективне покарання; e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Таким чином, з 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Чернігівської області, починаючи з 24.02.2022, знаходиться під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації.

Так, 28.02.2022 військовослужбовці угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » РФ до складу якого входили підрозділи від об`єднань, з`єднань і військових частин Центрального військового округу та зведені підрозділи федеральної служби військ національної гвардії РФ, в складі яких перебував військовослужбовець ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на посаді начальника військової поліції Центрального військового округу, тимчасово зайняли територію населених пунктів с. Довжик, с. Вишневе Чернігівського району Чернігівської області, де перебували до 01.04.2022.

Перебуваючи в с. Довжик 18.03.2022, невстановлені військовослужбовці ЗС РФ у кількості не менше 5 осіб, у період часу з 16 год. до 17 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, прибули до помешкання родини ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час перебували цивільні особи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Будучи озброєними вогнепальною зброєю невстановленого зразка, вказані військовослужбовці наказали вийти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з будинку та без дозволу власника двоє невстановлених військовослужбовців ЗС РФ провели обшук господарства.

Під час проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_2 військовослужбовцями ЗС РФ виявлено військову сумку з речами Збройних Сил України, яка належала ОСОБА_10 як колишньому учаснику АТО/ООС. Надалі, перебуваючи на подвір`ї, військовослужбовці ЗС РФ, проти волі братів ОСОБА_8 , поставили їх на коліна та направили на них вогнепальну автоматичну зброю невстановленого зразка з погрозою її застосування у разі невиконання їх вказівок. У подальшому до подвір`я вищевказаного будинку зайшов ОСОБА_7 , який поводив себе зухвало, кидався військовою формою, яку знайшли під час обшуку. Окрім того, невстановлені військовослужбовці ЗС РФ наносили при цьому ОСОБА_10 удари руками та ногами по різним частинам тіла останнього.

У подальшому, до господарства зайшов військовослужбовець ЗС РФ за позивним «ОСОБА_6» - ОСОБА_6 , який, діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 27, 29, 31, 32, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. 51, ч. ч. 1, 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року, підійшов до ОСОБА_10 та, розуміючи, що він є цивільною особою, яка перебуває під захистом, дізнавшись, що він є колишнім військовослужбовцем ЗСУ, учасником АТО, наніс йому один удар прикладом вогнепальної зброї невстановленого зразка в ділянку живота.

Після цього, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_7 та іншим невстановленим досудовим розслідуванням військовослужбовцям ЗС РФ доправити ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до штабу, для подальших їх допитів.

Надалі, ОСОБА_7 та інші невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС РФ, за наказом ОСОБА_6 зв`язали ОСОБА_11 руки, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одягли на руки кайданки та посадили їх до військового автомобіля «ТИГР». Провізши їх близько 200 метрів, пересадили до «БТР», одягнувши їм на голови мішки та, всупереч їх волі, невстановлені військовослужбовці ЗС РФ, у кількості не менше трьох осіб, привезли їх на територію ТОВ «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» за адресою: вул. Центральна, буд. 1, с. Вишневе, Чернігівського району Чернігівської області, де завели до одного із приміщень, умисно позбавивши ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , можливості вільно пересуватись, вільно залишити вказане приміщення, тобто незаконно затримали (ув`язнили) та утримували до 21.03.2022.

Під час незаконного утримання невстановлені військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням фізичної сили здійснювали допити ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою отримання відомостей про військовослужбовців Збройних Сил України, учасників антитерористичної операції та отримання відомостей про причетних до знищення колони військової техніки ЗС РФ, наносивши при цьому їм удари руками по різним частинам тіла.

Крім того, ОСОБА_7 та інші невстановлені військовослужбовці ЗС РФ утримували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в неналежних санітарних та температурних умовах, без можливості нормально справляти свої природні потреби, а також без надання відповідної медичної допомоги, яку вони потребували у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, із зав`язаними руками та очима, позбавивши їх можливості вільно пересуватись та перешкоджаючи їм обирати за своєю волею місце знаходження.

21.03.2022, у вечірній час, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, під час допиту ОСОБА_11 невстановлені військовослужбовці ЗС РФ, з метою отримання необхідних їм відомостей, наносили йому удари ногами, руками, вогнепальною зброєю невстановленого зразка по тулубу, ногам, рукам. Окрім того, застосовували психічне насильство у вигляді погрози розстрілу з імітуванням досилання патрона в патронник. Не витримавши такі знущання, ОСОБА_11 сказав, що підірвав військову техніку ЗС РФ, хоча до даного діяння ні він, ні його брати ніякого відношення не мали.

У подальшому, через декілька хвилин, дізнавшись, що потерпілий сказав що підірвав військову техніку ЗС РФ, до ОСОБА_11 підійшов військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 та наніс йому удар кулаком в ділянку голови, а також наказав військовослужбовцям ЗС РФ вивести з приміщення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після чого невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС РФ спричинили їм тілесні ушкодження.

Зокрема, у результаті нанесення ударів військовослужбовцями ЗС РФ, ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця в правій скронево-виличній ділянці з поширенням на очну та праву приносову ділянки, ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді поверхневої забито-рваної рани правої бокової поверхні шиї, синців на обличчі, синця сідничної ділянки зліва, та ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рубця м`яких тканин нижньої третини правого передпліччя, які являються результатами загоєння ушкоджень.

Цього ж дня (21.03.2022), у вечірній час, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, військовослужбовець ЗС РФ з позивним «ОСОБА_6» ОСОБА_6 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 27, 29, 31, 32, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. 51, ч. ч. 1, 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є цивільними особами, які перебувають під захистом, перебуваючи на території ТОВ «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» за адресою: вул. Центральна, 1, с. Вишневе, Чернігівського району Чернігівської області віддав ОСОБА_7 та іншим підлеглим невстановленим військовослужбовцям незаконний наказ позбутися ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , шляхом їх розстрілу.

У подальшому, 21.03.2022, у вечірній час, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 та інші невстановлені військовослужбовці ЗС РФ, в порушення вимог ст. ст. 27, 29, 31, 32, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. 51, ч. ч. 1, 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року, виконуючи незаконний наказ ОСОБА_6 та розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, помістили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до багажного відділення невстановленого автомобіля, та всупереч їх волі вивезли в лісосмугу, що за околицею населеного пункту с. Чумаки, Чернігівського району Чернігівської області, де викопали в лісосмузі яму, дістали з автомобіля ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та поставили їх на коліна поряд з викопаною ямою. Після цього, використовуючи вогнепальну зброю невстановленого зразка, на виконання наказу ОСОБА_6 , здійснили постріли в ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та скинувши тіла потерпілих до ями і закопали. При цьому, один з братів, ОСОБА_11 , вижив та самостійно вибрався з місця поховання.

Вказаними діями ОСОБА_10 спричинено комплекс тілесних ушкоджень у вигляді двох наскрізних проникаючих вогнепальних поранень голови, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Причиною смерті ОСОБА_10 стали наскрізні проникаючі вогнепальні поранення голови.

Вказаними діями ОСОБА_9 спричинено два наскрізні проникаючі вогнепальні поранення голови, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Причиною смерті ОСОБА_9 є грубе руйнування головного мозку, внаслідок наскрізних вогнепальних поранень голови.

Вказаними діями ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рубців м`яких тканин обличчя, які являються результатами загоєння ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ здійснив відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 жорстоке поводження у формі заподіяння тілесних ушкоджень - спричинення серйозних травм тілу та здоров`ю потерпілих, фізичного катування та завдання тілесних покарань, а також здійснив віддання наказу на нелегальне ув`язнення (незаконне затримання) та вбивство потерпілих, чим порушив вимоги ст. ст. 27, 31, 32, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. 51, ч. ч. 1, 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977.

На підставі зібраних доказів 21.10.2023 слідчим складено повідомлення про підозру за погодженням з прокурором у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Оренбурзької області, м. Оренбург, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , полковник, начальник військової поліції Центрального військового округу.

На підставі зібраних доказів 21.10.2023 слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Російської Федерації, Оренбурзької області, м. Оренбург, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , полковник, начальник військової поліції Центрального військового округу, за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війні).

У зв`язку з достатніми підставами вважати, що ОСОБА_6 , перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та відсутністю обґрунтованої неможливості вручення йому повідомлення про підозру безпосередньо слідчим, вказана процесуальна дія здійснена з дотриманням вимог ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України - шляхом публікування тексту повідомлення про підозру та повісток про виклик на «09» год. «00» хв. 08.11.2023, 09.11.2023, 10.11.2023 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14, а також в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» від 21.10.2023 за № 212 в рубриці «Оголошення» за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_15 та від 03.11.2023 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16.

Ураховуючи вимоги кримінального процесуального законодавства України з моменту опублікування повідомлення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 вважається належним чином повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

На виконання вимог ст.ст. 49, 52 КПК України постановою слідчого від 24.10.2023 ОСОБА_6 залучено захисника за рахунок держави.

Копії зазначених повісток вручено захиснику ОСОБА_6 .

Водночас, ОСОБА_6 до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 08.11.2023, 09.11.2023, 10.11.2023 на «09» год. «00» хв. не з`явився, слідчого та прокурора про причини неявки не повідомив. Зазначене свідчить про ухилення ОСОБА_6 від органу слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно інформації УКР ГУНП в Чернігівській області від 06.11.2023, ОСОБА_6 перебуває на території Російської Федерації, що визнана Верховною Радою України державою-агресором, згідно Постанови ВРУ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27.01.2015.

Згідно інформації УСР в Чернігівській області ДСР НПУ від 02.11.2023, ОСОБА_6 перебуває на території Російської Федерації, що визнана Верховною Радою України державою-агресором, згідно Постанови ВРУ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27.01.2015.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний мешкає за межами юрисдикції органу досудового розслідування, що дає органу досудового розслідування обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 може у подальшому переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин як на території України так і за її межами.

За таких обставин виникла необхідність у обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали і просять його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні також не заперечувала щодо задоволення даного клопотання.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного, за участі захисника.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні даного клопотання підлягають встановленню та врахуванню обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

СУ ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000049 від 30.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

21.10.2023 слідчим складено повідомлення про підозру за погодженням з прокурором у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.10.2023 слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війні).

Повідомлення про початок спеціального досудового розслідування опубліковано 21.11.2023 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_17, а також в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці « Оголошення » 23.11.2023 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13

Постановою слідчого від 13.11.2023 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.11.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування даного кримінального провадження.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано (для даної стадії досудового розслідування) підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Підозра підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 18.04.2022; висновком судово-медичної експертизи № 73; висновком судово-медичної експертизи № 695; висновком судово-медичної експертизи № 696; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом огляду від 20.07.2023; протоколом огляду від 10.03.2023; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за голосом за участі потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 21.07.2023; протоколом огляду місця події від 21.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_13 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_18 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_19 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; інформацією УСР в Чернігівській області ДСР НПУ від 24.07.2023; протоколами оглядів від 21.07.2023; інформацією ГУР МОУ від 16.08.2023; інформацією ДПС України В/Ч 2451Р від 18.08.2023; висновком судової експертизи матеріалів та засобів відео- та звукозапису від 06.07.2023 № СЕ-19/116-23/5551-ВЗ; інформацією УСР в Чернігівській області ДСР НП України від 18.10.2023 та УКР ГУНП в Чернігівській області від 06.11.2023.

Стороною обвинувачення доведено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній перебуває на території держави-агресора російської федерації.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, з урахуванням рішення ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (ріш.9627/81, 14.03.1984, п.3), питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (ріш.14310/88, 28.10.1994, п.55) зазначається, що метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) ч. 1 ст. 5 є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути ж такими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному проваджені свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому проваджені з метою дотримання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства зазначив, що обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Відповідно до практики ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановлення істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками із державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем ЗС РФ, місцезнаходження останнього, його вік.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Стороною захисту не надано даних про наявність обставин для обрання більш м`якого запобіжного заходу, для запобігання зазначеним ризикам та досягнення дієвості цього кримінального провадження.

До того ж, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 438 Кримінального кодексу України, за наявності зазначених у ст. 177 цього Кодексу ризиків, застосовується безальтернативний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя вважає за необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

За таких обставин відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями ст.ст. 176-178, 184, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання про застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, після затримання останнього і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження підлягає розгляду слідчим суддею за участю підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді проголошений 11.12.2023 о 08 год. 10 хв.

Слідчий cуддя ОСОБА_1