490/9051/23 від03.11.2023
н/п 1-в/490/171/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про встановлення адміністративного нагляду та встановлення обмежень стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.11.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.317 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 11.01.2019 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло подання начальника ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про встановлення адміністративного нагляду стосовно ОСОБА_4 терміном на шість місяців із обмеженнями: заборони виходу з будинку з 22.00 до 06.00 год; заборонити виїжджати за межі м. Миколаєва в особистих справах без дозволу ГУНП в Миколаївській області або територіального відділення поліції; заборонити відвідування кафе, барів, ресторанів де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив; реєстрація в поліції за місцем проживання один раз на місяць.

Подання мотивоване тим, що ОСОБА_4 після звільнення з місць позбавлення волі 11.01.2019 року, на шлях виправлення не став, почав вести антисуспільний спосіб життя, мали місце факти порушення публічного порядку, зловживання алкогольними напоями, а також неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, а саме: ч.1 та 2 ст.178, ч.1 ст.173-2, ч.5 ст126, ч.1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання представник ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області не з`явився, повідомлявся належним чином.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що з матеріалами справи щодо встановлення адміністративного нагляду відносно нього не згоден, оскільки громадський порядок він не порушує, працює та забезпечує сім`ю.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі" адміністративний нагляд - це система тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження і контролю за поведінкою окремих осіб, звільнених з місць позбавлення волі, що здійснюються органами Національної поліції.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі" адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню кримінальних правопорушень окремими особами, звільненими з місць позбавлення волі, і здійснення виховного впливу на них.

У відповідності до ст.3 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", адміністративний нагляд встановлюється щодо повнолітніх осіб: засуджених до позбавлення волі за тяжкі, особливо тяжкі злочини або засуджених два і більше разів до позбавлення волі за умисні злочини, якщо вони після відбування покарання або умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, незважаючи на попередження органів Національної поліції, систематично порушують громадський порядок і права інших громадян, вчиняють інші правопорушення.

Отже, необхідною умовою застосування адміністративного нагляду є систематичність порушення громадського порядку, прав інших громадян після винесення органами внутрішніх справ попередження.

Проте, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_4 систематично вчиняє порушення публічного порядку та веде антигромадський спосіб життя.

В поданні зазначається про притягнення до відповідальності ОСОБА_4 за ч.1 ст. 130 КУпАП, проте накладення такого адміністративного стягнення не свідчить про порушення ним громадського порядку, оскільки вказана стаття регулює відносини у сфері забезпечення дорожнього руху.

Крім того, як на підставу встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_4 вказують на наявність складеного протоколу за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.2023 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 173-2 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

При цьому, в матеріалах провадження міститься довідка характеристика на ОСОБА_4 , яка в порушення вимог Наказу Міністерства внутрішніх справ № 1303/203 від 04.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про організацію здійснення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі» складена не з пояснень громадян, які можуть охарактеризувати ОСОБА_4 , а дільничим ОСОБА_5 , який оформлював відповідні документи, що додані до подання, тобто зацікавленою особою.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна інша характеристика на ОСОБА_4 підписана сусідами останнього, згідно якої ОСОБА_4 має добрі стосунки з сусідами, за вживанням алкоголю не був помічений, утримує сім`ю та бере участь у громадському житті будинку, громадський порядок не порушує.

В поданні також посилаються про наявність винесених постанов стосовно ОСОБА_4 за ч.1 ст.178 КУпАП - 24.10.2022 року та ч.2 ст.178 КУпАП - 01.07.2023 року, проте відомостей про грубе порушення громадського порядку, прав інших громадян чи невиконання вимог поліції, матеріали справи не містять.

Суддя вважає за необхідне зазначити, що факт вчинення адміністративного правопорушення після звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з 2019 року по 2023 рік, тобто вчинення провопорушень двічі протягом 4 років, не свідчить про систематичність порушення громадського порядку або прав громадян.

Таким чином, обмеження прав ОСОБА_4 , визначених у вказаному поданні, суд вважає надмірно суворим, оскільки буде порушувати його право на свободу та особисту недоторканність, визначене ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а також право на свободу пересування гарантоване ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Констатуючи порушення статті 8 Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 15 січня 2020 року у справі «Дедеш проти України» зазначив, що національні органи влади не навели жодного обґрунтування, окрім формального посилання на засудження заявника за «злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів». Органи державної влади не проаналізували індивідуальні обставини заявника та не пояснили, чому в його справі встановлені щодо нього обмеження були необхідними. А тому втручання у право заявника на повагу до його приватного життя не можна вважати таким, що ґрунтується на відповідних і достатніх підставах; воно не може розглядатись як «необхідне у демократичному суспільстві» (пункти 76, 77 вказаного рішення).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення подання про встановлення адміністративного нагляду стосовно ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 1, 3, 4 Закону України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", а також ст. 33, 280, 283, 284, 285 КУпАПсуд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання начальника ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про встановлення адміністративного нагляду стосовно ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1