Пр. № 1-кп/336/676/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених за ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні злочину, що передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.

На підставі обвинувального акту призначене підготовче засідання, в яке з`явилися прокурор, обвинувачені, захисники.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопочеться про призначення на підставі обвинувального акту судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке просить викликати обвинувачених, їх захисників, потерпілого і поки не викликати свідків обвинувачення.

Обвинувачені та захисники підтримали думку прокурора.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що кримінальне провадження може бути призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке належить викликати прокурора, потерпілого, обвинувачених та захисників і поки не викликати свідків обвинувачення.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 24 січня 2024 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, проти задоволення якого заперечує сторона захисту, про застосування до обвинуваченого під час судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк у шістдесят днів, мотивуючи його наявністю ризиків ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків обвинувачення, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, відсутність заходу забезпечення кримінального провадження за наявності перелічених ризиків не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченого; застосування ж більш м`яких заходів є неефективним, тому недоцільним, з наведених мотивів, а також з урахуванням тяжкості вчиненого діяння, яке є особливо тяжким в розумінні Закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник і обвинувачений клопочуться про застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну дисципліну обвинуваченого та виконання ним покладених на нього кримінальним процесуальним законом обов`язків, а також зведе нанівець передбачувані прокурором ризики.

Окрім того, прокурор подав письмове клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, що обирався відносно нього органом досудового розслідування, у виді домашнього арешту.

В судовому засіданні прокурор просить про задоволення означеного клопотання, пославшись на наявність таких ризиків, як ухилення обвинуваченого від суду, незаконний вплив на свідків обвинувачення, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Сторона захисту не заперечує проти задоволення клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_5 домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про обрання тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В силу ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як випливає із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2017, від 23.11.2017 року, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, про що свідчить усвідомлення ним факту вчинення особливо тяжкого злочину та безповоротності покарання, а також відсутність міцних соціальних зв`язків, процесуальна поведінка обвинуваченого під час здійснення іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням за ч. 3 ст. 185 КК України, за якої він допускав систематичні неявки в судові засідання, що мало наслідком застосування до нього такого заходу забезпечення кримінального провадження, як примусовий привід.

Приймаючи на користь висновку про доцільність застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження існування наведеного ризику, суд не погоджується з міркуваннями сторони обвинувачення про вірогідність ризиків впливу на свідків провадження та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки їх існування всупереч вимог змагальності кримінального судочинства не доведено жодними фактичними даними.

Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Інкриміноване ОСОБА_4 кримінально каране діяння є тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від восьми до п`ятнадцяти років, тобто вказаний злочин за формальним критерієм підпадає під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховує суд і подвійний об`єкт злочинного посягання, яким є охоронюване Основним Законом України право приватної власності особи, що є непорушним, а також декларована Конституцією держави найвища соціальна цінність здоров`я людини.

Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суд з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з викладеного, застосування найбільш суворого запобіжного заходу ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.

Разом з тим, враховує суд і інші обставини кримінального провадження, такі як відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, встановлення органом досудового розслідування такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, молодий вік обвинуваченого, що свідчить про його здатність переоцінити протиправність своїх дій та повернутися на шлях духовних і соціальних цінностей, тому вважає за можливе, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначити заставу, право на застосування якої судом встановлено частиною 4 ст. 183 КПК України.

З описаних міркувань виходить суд, встановлюючи мінімальний розмір застави, встановлений законом для особливо тяжких злочинів.

При вирішенні клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Як зазначено, санкцією частини статті обвинувачення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років, тобто суд може констатувати наявність процесуальних передумов для застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Що стосується підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу в розумінні наведеної статті 177 КПК України, до доведених прокурором ризиків, на переконання суду, відноситься ризик ухилення обвинуваченого від суду, на користь якого свідчать відсутність стабільної роботи і, як наслідок, - відсутність джерел доходів, відсутність стійких соціальних зв`язків, а також усвідомлення обвинуваченим тяжкості інкримінованих йому кримінально караних дій та невідворотності покарання.

При вирішенні вказаного питання суд враховує і тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінально караного діяння, яке законом про кримінальну відповідальність віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, а також подвійний об`єкт злочинного посягання, яким є охоронюване Основним Законом України право приватної власності особи, що є непорушним, а також декларована Конституцією держави найвища соціальна цінність здоров`я людини.

У зв`язку з викладеним суд доходить переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання передбаченому законом та зазначеному судом ризику перешкоджання здійсненню судового розгляду.

Констатуючи виправданість ризику, який став передумовою для застосування домашнього арешту, суд вважає, що заявлені прокурором ризики незаконного впливу на свідків обвинувачення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином всупереч вимог закону не мають під собою жодного підґрунтя, тому носять декларативний характер.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 314, 315, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Призначити на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених за ч. 4 ст. 187 КК України, судовий розгляд, який відбудеться у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Викликати в судове засідання обвинувачених, потерпілого і поки не викликати свідків обвинувачення.

Явку прокурора і захисників визнати обов`язковою.

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового провадження в суді першої інстанції, але не більш ніж на шістдесят днів, а саме: до 10 березня 2024 року включно.

Визначити заставу у розмірі, кратному вісімдесяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: у сумі 214 720 гривень.

У випадку внесення обвинуваченим застави покласти на нього відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, в суд за першим викликом; не відлучатися за межі населеного пункту, де він проживає та (або) проходить військову службу, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчому, прокурору, суду про зміну місця проживання.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час судового провадження запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого обов`язки:

1)прибувати в суд за першим викликом;

2) повідомляти суду про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити обвинуваченому його обов`язки та наслідки їх невиконання.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє до 10 березня 2024 року.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1