Провадження № 1-кс/201/4434/2023
УХВАЛА

Іменем України

16 жовтня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001578 від 13.10.2023 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з погодженим прокурором клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що у провадженні СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001578 від 13.10.2023 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження 14.10.2023 про підозру повідомлено: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, маючого базову середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 13.10.2023 року приблизно о 15:30 год. перебував за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 100 в компанії раніше знайомого потерпілого - ОСОБА_6 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин внаслідок словесного конфлікту, який переріс у бійку та штовханину з останнім у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Далі, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи за вищевказаною адресою у вищевказаний час, взяв до рук ніж металевий сірого кольору, наблизився до ОСОБА_6 та наніс два прямих ударів в область грудної клітки зліва. Від отриманих поранень ОСОБА_6 перестав чинити опір нападнику, скориставшись чим ОСОБА_5 посадив потерпілого на лавочку, та в той час як потерпілий перебував у сидячому положенні, наніс йому ще 3-и прямих удари в область грудної клітки та передньої черевної стінки зліва, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді п`яти колото-різаних поранень грудної клітки та передньої черевної стінки зліва, що не проникають в грудну та черевну порожнини.

Після чого, ОСОБА_5 вчинивши всі дії, які він вважав необхідними для доведення свого кримінального правопорушення до кінця покинув місце вчинення злочину, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілому надали необхідну медичну допомогу.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: закінчений замах на вбивство тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

13.10.2023 слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання у останнього було вилучене наступне:

- куртку чорного кольору зі слідами РБК;

- спортивну кофту із капюшоном зі слідами РБК поміщено до паперової коробки та опечатано біркою із підписами понятих;

- змиви долоней обох рук поміщено до двох паперових конвертів НПУ та опечатано.

У поданому клопотанні слідчим зазначено, що вилучені речі, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а тому, просить накласти арешт на вказане вище майно.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю, просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглядати клопотання про арешт майна без його участі та вирішити на розсуд суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Враховуючи викладене, а також стислі строки розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя вважає за можливе розглянуте вказане клопотання без участі власника, роз`яснивши йому про право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. (ст. 174 КПК України).

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001578 від 13.10.2023 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження 14.10.2023 про підозру повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.10.2023 слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання у останнього було вилучено: куртку чорного кольору зі слідами РБК; спортивну кофту із капюшоном зі слідами РБК поміщено до паперової коробки та опечатано біркою із підписами понятих; змиви долоней обох рук поміщено до двох паперових конвертів НПУ та опечатано.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 14.10.1012 року в рамках кримінального провадження за № 0001578 від 13.10.2023 року, вищевказане майно було визнано речовими доказами.

Вирішуючи питання про накладення арешту на вилучене під час обшуку особи майно, слідчий суддя керується таким.

Частиною 3 статті 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

На підставі вимог ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктові 1 частини другої статті 170 цього Кодексу): 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб

З урахуванням досліджених обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення доведено можливість доказового значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні вилучених речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

У даному випадку вилучені під час огляду предмети та речі, постановою слідчого від 14.10.2023, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, як такі, що містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, оскільки зазначене у клопотанні слідчого майно цілком відповідає критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України та ст. 98 КПК України, а тому існують достатні правові підстави для накладення арешту на це майно, з метою його збереження задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженню, оскільки незастосування арешту може призвести до його знищення чи приховування.

Разом з тим, із системного аналізу зазначених норм випливає, що арешт накладається не на будь-яке майно, що є речовими доказами, а лише на те, з приводу якого є підстави уважати, що воно може бути знищене, пошкоджене чи спотворене іншим чином.

Так, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 Цивільного кодексу України). Тобто ознаками речі є її властивість задовольняти потреби людини, бути об`єктом цивільно-правового обігу, мати споживчі якості. Таким чином, не можуть бути визнані речами предмети матеріального світу, які не наділені корисними властивостями, зокрема змиви різноманітних слідів.

Вилучення таких предметів, очевидно, не пов`язано з обмеженням права власності конкретної особи.

Також перелічені предмети належать до групи речових доказів, які відповідно до п. 4 ч. 9 ст.100 КПК України є майном, що не має жодної цінності й не може бути використане, тому знищується, а у разі необхідності передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Зважаючи на викладене, немає підстав уважати такі предмети тимчасово вилученими та накладати на них арешт, тому що згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. А такі матеріальні об`єкти, характеризуються ознакою неможливості їх використання (п.4 ч.9 ст.100 КПК України).

Водночас у разі вилучення під час проведення огляду місця події матеріального об`єкта, що не має ознак речі і не має жодної цінності, накладення арешту на такий об`єкт убачається недоцільним.

Збереження таких речових доказів було забезпечено надання цим об`єктам матеріального світу постановою слідчого статусу речових доказів та передачею в камеру зберігання речових доказів, відтак загроза їх знищенню, пошкодженню, спотворенню чи іншій зміні відсутня.

Відтак, слідчий суддя вважає, що клопотання в частині накладення арешту на змиви долоней обох рук задоволенню не підлягає.

Слідчий суддя також зазначає, що відповідно до ч. 2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (стаття 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, вилучені в ході проведеного огляду речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оскільки існують ризики приховування, знищення вилученого майна, суд вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити частково та накласти арешт на зазначене в клопотання майно.

На підставі викладеного керуючись вимогами ст.ст. 2,7, ст.3 ч.1 п.18), ст.ст. 168-169, 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні за № 0001578 від 13.10.2023 року, на майно, вилучене 13.10.2023 в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на: куртку чорного кольору зі слідами РБК; спортивну кофту із капюшоном зі слідами РБК поміщено до паперової коробки та опечатано біркою із підписами понятих, з метою забезпечення речових доказів, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення відповідно до п.9 ч.1 ст.309, ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1