Справа №293/1167/23
Провадження №1-кп/293/227/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника обвинувачених ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2023 за №0001770 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черняхів, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимого вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 01.02.2023 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 45 (сорок п`ять) діб, на підставі ст. 75,104 КК України звільнений від призначеного судом покарання з випробуванням на 1 (один) рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України

та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроджеця с. Новосілки Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

ОСОБА_4 будучи судимим 01.02.2023 Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України, в період іспитового строку, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний, корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 05.06.2023 близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 знаходились неподалік будинку АДРЕСА_4 , де у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на повторне, вчинене за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення у приміщення, незаконне заволодіння транспортним засобом за вказаною адресою, що належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, вчинене за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення у приміщення, незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 разом з ним викрасти майно, що належить ОСОБА_7 . На дану пропозицію ОСОБА_5 погодився і таким чином вступив у попередню змову з ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою між собою, поєднаного з проникненням у приміщення гаражу, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , будучи впевненими, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, в цей же день, час та місці підійшли до приміщення гаражу, що за адресою: АДРЕСА_4 та застосувавши фізичну силу, пошкодили навісний замок вхідних дверей.

Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою між собою, поєднаного з проникненням у приміщення гаражу, через вхідні двері проникли до приміщення гаражу за вказаною адресою та незаконно заволоділи скутером торгової марки «SKY МОТО» моделі «PHOENIX QX50QT-2», номер кузова НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , в кузові червоного кольору, який належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер вчиняємих дій, враховуючи сприятливу для них обстановку, а саме те, що їх злочинні дії ніким не помічені та за ними ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, підійшли до транспортного засобу, який належить ОСОБА_7 , та з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, шляхом застосування фізичної сили рук, відбуксирувавши його за межі домоволодіння ОСОБА_7 , залишили місце злочину, тобто розпорядились вищевказаним транспортним засобом на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням до приміщення гаражу незаконно заволоділи транспортним засобом, що належить ОСОБА_7 заподіявши останній матеріальної шкоди на загальну суму 8 000 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, та неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години ЗО хвилин 20 травня 2023 року строком на 90.

Так, 05.06.2023 близько 01 години 30 хвилин, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розуміючи, що на території України введено воєнний стан, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_4 , де у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групи осіб, поєднаного із проникненням до приміщення гаражу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групи осіб, поєднаного із проникненням до приміщення гаражу, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 разом з ним викрасти майно, яке знаходиться в приміщенні гаражу за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_7 . На цю пропозицію ОСОБА_5 погодився і таким чином вступив в попередню змову із ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, поєднаного із проникненням до приміщення гаражу, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , будучи впевненими, що їх дії ніким не помічені, в цей же день, час та місці повернулись до раніше відчиненого ними приміщення гаражу, що за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_7 .

Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно за попередньою змовою між собою, поєднаного із проникненням до приміщення гаражу, в умовах воєнного стану, через раніше відкриті ними вхідні двері проникли до приміщення гаражу за вказаною адресою та пересвідчившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, діючи умисно та узгоджено, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, здійснили крадіжку майна належного ОСОБА_7 а саме:

- велосипеду ТМ «Україна» в рамі сірого кольору, вартістю 600 гривень 00 копійок;

- подовжувача (переноска білого кольору довжиною 10 м. на 4 гнізда) вартістю 137 гривень 50 копійка;

- ручної пили по різці металу з довжиною полотна 300мм., вартістю 130 гривень 33 копійок;

- сапи (ручний культиватор з довжиною ножа 18 см. З кількістю зірочок 6), загальною вартістю 225 гривень 00 копійок;

- ключа рожкового 22 на 24 мм, двостороннього, загальною вартістю 20 гривень 00 копійок;

- ключ рожкового 17 на 19 мм, двостороннього, загальною вартістю 15 гривень 00 копійок;

- ключ рожкового 11 на 14 мм, двостороннього, загальною вартістю 20 гривень 00 копійок;

- ключа рожкового 12 на 13 мм, двостороннього, загальною вартістю 27 гривень 50 копійок;

- ключа трубного важільного №1, довжиною 300 мм, вартістю 274 гривень 50 копійок;

- каністри з металу, об`ємом 20 л., вартістю 250 гривень 00 копійок;

В подальшому, утримуючи вказане майно при собі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 місце скоєння злочину залишили та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 1699 гривень 83 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому у період воєнного стану, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому у період воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень.

Вказав, що дійсно він, будучи раніше судимим вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 01.02.2023 у червні 2023 року разом з ОСОБА_5 проникли до домоволодіння будинку АДРЕСА_4 шляхом зламу навісного замка, звідки вчинили крадіжку мопеда, велосипеду, сапи, каністри, ключів рожкових, подовжувача, ручної пили та викрадене майно розділили з ОСОБА_5 . Пояснив, що викрадені речі були вилучені у нього та ОСОБА_5 працівниками поліції, після чого він був затриманий. Просив суд суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся та дав аналогічні покази, надані обвинуваченим ОСОБА_4 . Зазначив, що дійсно, він разом з ОСОБА_4 в червні 2023 року, перебуваючи в с.Новосілки Житомирського району проникли до домоволодіння будинку АДРЕСА_4 шляхом зламу навісного замка, звідки викрали майно, належне потерпілій ОСОБА_7 , завідомо знаючи, що остання там не проживає. Вказав, зокрема, що викраденим майном разом з ОСОБА_4 розпорядились на власний розсуд, а саме: велосипед продали, інше майно розділили між собою. Йому дістались каністра, ключі, мопед, який він розібрав на деталі. В подальшому все майно було вилучене працівниками поліції. Просив суворо не карати та врахувати ту обставину, що потерпілій відшкодував завдані збитки, зокрема, він сплатив ОСОБА_7 700 грн моральної шкоди, завданої злочином, про що надав відповідну розписку.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, щодо міри покарання за вчинені правопорушення покладається на розсуд суду. Також, згідно поданої розписки від 15.12.2023 вказує, що отримала від ОСОБА_5 700 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, вчиненими 05.06.2023, претензій до ОСОБА_5 не має.

Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності їх позиції.

Беручи до уваги показання обвинувачених, а також те, що вони не оскаржують фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, при роз`ясненні судом щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вказали, що розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості їх позиції, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинувачених, а також дослідженням матеріалів, наданих прокурором, які характеризують особу обвинувачених.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України, та винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.

Так, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими у період воєнного стану, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Окрім того, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими у період воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до приміщення вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченим покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.12 КК України злочини передбачені ч.2 ст.289 КК України та ч.4 ст.185 КК України, є тяжкими злочинами.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд зазначає таке:

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено. Суд не враховує в якості обтяжуючої обставини рецидив злочинів, оскільки відповідно до ст. 34 КК України та п.п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 № 7 рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив. П. 1 ч. 1 ст. 67 КК України передбачає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтями 32 та 34 КК України. Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України, як повторність, так і рецидив злочинів, суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше був засуджений за вчинення умисного злочину проти власності, а саме: за ч. 3 ст. 185 КК України, судимість за який не знята та не погашена в установленому законом порядку, вчинив нові умисні злочини проти власності, передбачені ч. 2 ст. 289 та ч.4 ст. 185 КК України, з кваліфікуючою ознакою повторність, а тому сторона обвинувачення безпідставно вказала в обвинувальному акті в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів.

Призначаючи ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, які згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що їх обтяжують, враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; не одружений; згідно характеристики Черняхівської селищної ради скарги чи звернення щодо порушення ОСОБА_4 громадського порядку в селищну раду не надходили; разом з тим обвинувачений не працевлаштований, раніше судимий за корисливий злочин, а тому суд дійшов до переконання про призначенняйому покарання в межах санкцій статтей інкримінованих йому правопорушень у виді позбавлення волі.

Щодо наявності підстав для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, то їх визначив Верховний Суд, зокрема, в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами та тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення очевидно не дають суду підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, адже нагляд з боку органу пробації не забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченого.

За таких обставин обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Визначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

За встановлених обставин, суд уважає, що саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 міри покарання, суд також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не має постійного місця роботи, наявність складних життєвих обставин, викликаних смертю батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; враховано молодий вік обвинуваченого, відношення його до вчиненого, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.

Судом враховано обставини, що пом`якшують його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що потерпілій шкода відшкодована та вона претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання поклалась на розсуд суду. Вказані обставини в цілому суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, що дає підстави призначити основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин.

Таким чином, враховуючи дані, які певним чином позитивно характеризують особу обвинуваченого, наявність декількох обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, які істотним чином знижують міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд вважає за можливе застосовувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_5 основне покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, нижче від нижчої межі, встановленої у санкції частини цієї статті.

Так, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України із застосування ст.69 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі та за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Разом з тим, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства та можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з огляду на обставини, що пом`якшують покарання та досудову доповідь, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства, із можливістю застосування стосовно обвинуваченого заходів нагляду, соціально-виховних заходів, які можуть вплинути на фактор ризику та запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень.

В цій ситуації відіграє значення і позиція сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування статті 75 КК України у правовідносинах, що розглядаються.

Наведене в своїй сукупності є підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 статті 75 КК України.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Окрім того, відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України суд визначає остаточне покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також судом при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 враховано, що він вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 01.02.2023 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 45 (сорок п`ять) діб.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 кримінальні правопорушення вчинив після постановлення вироку Черняхівським районним судом Житомирської області від 01.02.2023, суд остаточне покарання призначає за вимогами ст.71,72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань і остаточно призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його обставинам, даним про особу обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

ІV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов не пред`являвся.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.Загальна сума процесуальних витрат у даному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз становить 12904 грн. 92 коп.

На підставі ст. 174 КПК України арешт на майно, накладений ухвалами Богунського районного суду м. Житомира від 08.06.2023, 09.06.2023, 12.06.2023 необхідно скасувати.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше 60 діб з моменту його продовження, оскільки наявні ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до підтверджено протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 07.06.2023. ОСОБА_4 під час досудового розслідування затримано 07.06.2023. Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на строк 60 днів до 06.08.2023, з правом внесення застави, який неодноразово продовжено ухвалами Черняхівського районного суду Житомирської області, востаннє ухвалою від 31.10.2023, - по 30.12.2023 включно, з правом внесення застави.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку суду.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно зарахувати попереднє ув`язнення з 07.06.2023, тобто з моменту його фактичного затримання, до набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Водночас, підстав для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу суд не вбачає, клопотань про обрання такого суду не подано, отже, питання щодо цього судом не розглядається.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання:

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці без конфіскації майна.

Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного 01.02.2023 за попереднім вироком Черняхівського районного суду Житомирської області, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення в період з 07.06.2023 з розрахунку 1 день позбавлення волі за 1 день попереднього ув`язнення.

Продовжити ОСОБА_4 дію обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше 60 діб з дня ухвалення вироку суду, тобто до 24.02.2024 включно.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців із застосуванням ст. 69 КК України;

за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_5 покласти наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Відповідно до вимог ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Судові витрати у справі стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 6452 (шість тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 46 копійок з кожного за проведення експертиз.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.06.2023 на подовжувач, ручну пилу, сапу (садовий інвентар),- скасувати.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2023 на скутер ТМ«SKY МОТО» моделі «PHOENIX QX50QT-2», номер кузова НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 ,-скасувати.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.06.2023 на велосипед ТМ «Україна» в рамі сірого кольору,- скасувати.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.06.2023 на 9 пластикових фрагментів корпусу мопеду чорно-червоного кольорів, балоновий ключ, металеву каністру, рожкові ключі в кількості 4 шт., - скасувати.

Речові докази по справі:

-подовжувач, ручну пилу, сапу (садовий інвентар), велосипед ТМ «Україна», скутер ТМ«SKY МОТО» моделі «PHOENIX QX50QT-2», номер кузова НОМЕР_1 , серійний номер 13QMB-A30005782, 9 пластикових фрагментів корпусу мопеду чорно-червоного кольорів, рожкові ключі в кількості 4 шт, навісний замок оранжевого кольору, - повернути ОСОБА_9 , як власнику;

-змив з замку, - знищити;

-оптичний носій інформації DVD-R диск із відеозаписом ходу проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ; оптичний носій інформації DVD-R диск із відеозаписом ходу проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 ; оптичний носій інформації DVD-R диск із відеозаписом ходу проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Згідно ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО