УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 Справа №607/9170/18 Провадження №1-в/607/36/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі подання начальника Тернопільського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 про вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судженого, востаннє вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року за ч.3 ст.15-ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09 липня 2021 року ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі та зараховано частково відбуте покарання за попереднім вироком,

встановив:

Начальник Тернопільського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 звернулась до суду із поданням про вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків, в якому просить вирішити питання про застосування покарання щодо ОСОБА_7 за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року (справа ЄУН-607/9170/18) з урахуванням вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України. Клопотання обґрунтоване тим, що 19 квітня 2017 року на виконання Тернопільського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області 27 квітня 2023 року надійшов вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 . Після проголошення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року, що набрав законної сили, щодо ОСОБА_7 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено ще два вироки: 09 липня 2021 року (справа №607/11390/20), відповідно до якого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі (вирок набрав законної сили 10 серпня 2021 року); вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року (справа №607/9170/18), відповідно до якого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України. При цьому, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області при оголошенні вироку від 27 травня 2023 року, не прийнято до уваги вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року.

Представник органу пробації ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримав з наведених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_3 вважає що вказані вироки слід виконувати самостійно, оскільки вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року на даний час виконано.

Засуджений ОСОБА_8 до суду не прибув, про причини не повідомив.

Захисник ОСОБА_5 щодо задоволення подання не заперечив.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 537КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, в тому числі у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 11 частини першої статті 537 цього Кодексу.

У відповідності до вимог п. 11 ч. 1ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

За таких обставин суд вважає, що необхідність визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків відповідно до п. 11 ч. 1ст. 537 КПК України у такому випадку може бути обумовлена, якщо у відношенні засудженого є не приведений у виконання вирок, про який не було відомо суду, що ухвалив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання із врахуванням цього вироку.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Крім того, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року (справа №607/9170/18), якого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України. При цьому, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області при оголошенні вироку від 27 травня 2023 року, не прийнято до уваги вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року.

Як вбачається із матеріалів клопотання, вищезазначені вироки відносно ОСОБА_7 набрали законної сили та були направлені на виконання до Тернопільського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Вирішуючи дане подання, суд звертає увагу на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, яке надане у п. 12 Постанови № 11 від 21.12.1990р. "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків", з якого слідує, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову, а тому визначити покарання за сукупністю вказаних вироків можливо лише за результатами нового судового розгляду та винесення нового вироку.

Подібна правова позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду від 27 березня 2018 року (провадження N 51-717км18) у справі № 754/2749/17 щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК, зокрема, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань, - не допускається, а за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За таких підстав, враховуючи неможливість погіршення становища засудженого під час процедури вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно нього та те, що іспитовий строк встановлений ОСОБА_7 за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року закінчився, суд вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року та вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року, слід виконувати самостійно.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Подання начальника Тернопільського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 про вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_7 задовільнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2017 року та вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року відносно засудженого ОСОБА_7 , виконувати самостійно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1