Справа № 405/6876/23
провадження № 1-кс/405/3220/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2023 м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання cлідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, м. Олександрія, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного 20.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000995, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2023 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від cлідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 надійшло клопотання, у якому слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також, слідчим наголошується про існування ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігання в разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, за обставин, які в ньому викладені. Також додав про реальність існування ризику впливу на свідка, яка перебувала в якості пасажира в автомобілі під керуванням ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди, та наявність судимості ОСОБА_4 за вчинення умисного вбивства, що свідчить про реальність ризику вчинити нове кримінальне правопорушення; в клопотанні немає тверджень щодо встановлення вини ОСОБА_4 , а тільки відносно обґрунтованості підозри.

Підозрюваний пояснив, що наміру переховуватись від органу досудового розслідування він не має, оскільки після настання дорожньо-транспортної пригоди він сам викликав швидку, та чекав приблизно 40 хвилин приїзду працівників поліції до поки його не затримали.

Захисник заперечував відносно задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до його підзахисного, в обґрунтування чого вказав, що ОСОБА_4 проживає разом із співмешканкою, у якої є донька, яка перебуває на його утриманні; мати похилого віку, яка перебуває на утриманні у підозрюваного; судимість була в 2001 році, а тому він вважається таким, що раніше не судимий; вважає повідомлення про підозру, яку вручено ОСОБА_4 необґрунтованою, оскільки дії його підзахисного були спрямовані на повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, він сам викликав швидку та працівників поліції; кримінальне правопорушення, яке ставиться в провину ОСОБА_4 є неумисним; ризик ухилення від слідства та суду є недоведеним, оскільки після настання дорожньо-транспортної пригоди сам викликав швидку та працівників поліції; також вважає, що заявлений ризик впливу на свідків є недоведеним, оскільки на даний час встановлено одного свідка це кума ОСОБА_4 , яка на момент дорожньо-транспортної пригоди перебувала в автомобілі, інші свідки очевидцями дорожньо-транспортної пригоди не були, а лише повідомила, що чула тільки грохіт; знаходячись під вартою підозрюваний зможе спілкувати зі свідком дорожньо-транспортної пригоди кумою; за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, на момент дорожньо-транспортної пригоди був тверезий. За вказаних обставин захисник просив застосувати до ОСОБА_4 менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та надати можливість йому працювати та забезпечувати осіб, які перебувають у нього на утриманні.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені 20.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000995 за ч. 2 ст. 286 КК України.

20.09.2023, о 20 год. 30 хв., ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

21.09.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до якої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.09.2023 у світлу пору доби керував автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , та рухався по вул. Соборна в м. Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області. Рухаючись в межах населеного пункту з боку пров. Соборного у напрямку до пров. Польового, водій ОСОБА_4 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху, близько о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , рухаючись у зазначеному напрямку, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, без нагальної на те потреби, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.2, 10.1 та 12.1 ПДР, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху. У цей час, у зустрічному напрямку зі сторони пров. Польового у напрямку до пров. Соборного, в межах своєї смуги, рухався електровелосипед під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виявивши небезпеку для свого руху, а саме рух електровелосипеда у зустрічному напрямку, водій ОСОБА_4 прийняв рішення про екстренне гальмування, однак через 18,3 м на відстані 0,7 м до лівого краю дороги щодо напрямку його руху та 6,5 м до будинку № 21 по вул. Соборності, допустив зіткнення із вищевказаним транспортним засобом. В подальшому автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , продовжуючи рух далі у стані гальмування зупинився на відстані 43,7 м від місця зіткнення, а тіло загиблого велосипедиста ОСОБА_8 відкинуло на відстань 28,4 м від місця зіткнення.

Тобто, порушення вищезазначених вимог ПДР України водієм ОСОБА_4 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої велосипедист ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Надані слідчим докази, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.09.2023, протокол огляду місця події від 20.09.2023, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.09.2023, протокол допиту свідка від 20.09.2023, у сукупності свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, в якому він підозрюється, а пред`явлена підозра, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Твердження сторони захисту про необґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, не заслуговують на увагу, та є безпідставними, оскільки, на переконання слідчого судді, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовували б версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру.

Слідчим суддею звертається увага на те, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Слідчий суддя також вважає, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань.

Враховуючи, що досудове розслідування наразі триває, ОСОБА_4 може впливати на свідка, а також, шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на нього.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, а саме за ст. 115 КК України. В судовому засіданні захисник вказав, що судимість у ОСОБА_4 була в 2001 році, про те вказав, чи в 2001 році його було засуджено чи в 2001 році він був звільнений з установи виконання покарань по закінченню строку покарання. Враховуючи ці обставини, слідчий суддя не може встановити початковий строку, з якого обліковується строк погашення ОСОБА_4 судимості. Окрім цього, хоча кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, які викладені в повідомленні про підозру, є неумисним, але воно відбулось в результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, раніше судимий, а тому, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує також обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме те, що підозрюваний не працює, не одружений, але усно пояснив, що проживає разом із співмешканкою, також усно вказав, що має на утриманні доньку співмешканки та матір, але доказів того, що він здійснює їх утримання не надано, постійне місце проживання, відомостей про стан здоров`я не надано, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, наявні вагомі докази про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в результаті якого загинула людина, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, та незаконно впливати на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого кримінального, слідчий суддя не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 40, 131, 132, 176-178, 182-184, 194, 196 - 197, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання cлідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 20 год. 30 хв. 20.09.2023 по 18.11.2023 включно.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, підозрюваному, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_9