Провадження № 1-кп/727/433/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2

сторін кримінального підготовчого провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника в інтересах обвинуваченої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду № 1 м. Чернівці клопотання від 06.10.2023 року прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Чернівці з Чернівецької окружної прокуратури 27.09.2023 року поступив обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 КК України.

Справу передано на розгляд судді, в порядку визначеному ст. 35 КПК України.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.10.2023 року, справу призначено до розгляду в підготовче засідання.

В підготовчому засіданні, прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Мотивує доводи клопотання тим, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні за ч.1 ст.121 КК України. Прокурор вважає, що на даний час існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що зумовлені необхідністю запобіганням спробам переховуватися останньою від суду, як на території України, так і за її межами, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та передбаченого у разі засудження суворого покарання; - незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчиняти нові злочини, з урахуванням особи обвинуваченої, відсутності в неї міцних соціальних зв`язків, постійного зареєстрованого місця проживання, просила клопотання задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доводи прокурора по заявленому клопотанню, думку потерпілої ОСОБА_4 , яка підтримала клопотання і також вважала, що до обвинуваченої слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, думку обвинуваченої, яка заперечувала проти заявленого прокурором клопотання та думку захисника, який вважав, що не має ризиків, в саме відсутній вплив його підзахисної на потерпілу, свідків, а тому просив відмовити в клопотанні, суд зважає на наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України (справа № 1 28/1-р-2017) від 23.11. 2017 року визначено, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважав, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 Кодексу).

Згідно ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців і дана норма закону, регламентується, виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання, зокрема клопотання сторони обвинуваченого, захисту.

Статтею 183 ч.1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується, тощо.

Судом встановлено, що 26.07.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Дана підозра останньою і в її інтересах захисником в установленому законом порядку оскаржена не була.

Законодавцем визначено, щодо обґрунтованості підозри, суд зобов`язаний встановити під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з рішенням ЄСПЛ (за скаргою № 35615/06 від 13.11.2007 року), по справі «Чеботарі проти Молдови», п. 48, «…вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри…». Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

27.07.2023 року ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці застосовано і відповідно ухвалою від 19.09.2023 року цього ж суду, відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і продовжено його на строк до 26.10.2023 року

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі "Чанєв проти України", згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення….. Рішення ЄСПЛ (за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року) по справі «Лабіта проти Італії», п. 152 визначає, що «…відповідно до практики Суду, на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно…; передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення…». Рішенням, у справі «Москаленко проти України»; визначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи і в яких визначено, що суворість покарання, яке може бути призначено…., є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням того, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі; ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, не змінилися. На думку суду, наявним є ризик - переховування ОСОБА_5 від суду. Дієвість даного ризику замовлення тяжкістю покарання що загрожує останній, за вчинення злочину направленого проти здоров`я потерпілої; - ризик впливу, у разі перебування на волі на потерпілу та свідків, які в судовому засіданні безпосередньо допитані не були, натомість адреси місця їх проживання відомі обвинуваченій та ризик продовження або вчинення нового кримінального правопорушення.

Таким чином, за сукупністю з`ясованих обставин, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання вказаних вище ризиків. Переконливих доказів про зменшення чи відсутність ризиків, які приймались до уваги при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, що передбачені ст. 177 КПК України, і для застосування останній більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, стороною захисту в судовому засіданні не доведено та судом не встановлено, зокрема і суду не надано даних про міцність соціальних зв`язків обвинуваченої.

Судом, також не встановлено і об`єктивних даних, які б вказували на неможливість перебування під вартою обвинуваченої за станом здоров`я.

А отже, із урахуванням вимог ст. 178 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 запобіганні вищенаведених ризиків, суд вважає за доцільне застосувати до останньої запобіжний захід, термін дії якого спливає 26.10.2023 року, в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України, у вигляді тримання під вартою. Суд, не знаходить підстав для зміни обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, наявність яких встановлено судом.

Враховуючи норми пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України, суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні. Згідно з частино 1 статті 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 21, 31 ч.2, 314 -316; 176-178, 183, 199, 331 ч.3 КПК України, суд ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном дії до 60 діб, - до 15 грудня 2023 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Копію ухвали вручити стороні обвинувачення та стороні захисту.

Ухвала суду підлягає оскарженню до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1