Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7882/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

підозрюваної: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 12 жовтня 2023 року з визначенням розміру застави,-

встановила:

Відповідно до ухвали слідчого судді, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні №0000001 від 25.04.2023 року.

17 серпня 2023 року ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 12.10.2023 року, визначено розмір застави 671 000 (шістсот сімдесят одна тисяча) гривень та покладено на неї відповідні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за які у разі визнання винуватою їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, підозрювана має тісні професійні та соціальні зв`язки з працівниками медичних та державних органів різного рівня, які можуть бути використані з метою ухилення від кримінальної відповідальності та перетину державного кордону при спробі виїзду за межі України у урахуванням відсутності у підозрюваної законодавчих обмежень у перетині державного кордону.

Також слідчий суддя визнав доведеним існування ризиків, п.п. 1,2, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, будь-який інший запобіжний захід, не може запобігти цим ризикам.

Слідчим суддею визначено заставу, в розмірі 671 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. У разі відмови у застосуванні іншого запобіжного заходу зменшити розмір застави до 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги характеризуючі дані ОСОБА_6 , зокрема її вік, сімейний стан, наявність постійного місця роботи та місця проживання, наявність інвалідності, відсутність майнової шкоди, а також те, що підозрювана позитивно характеризується, має нагороди та подяки в тому числі за волонтерську діяльність.

На думку захисту, ОСОБА_6 не має жодного відношення до ВЛК, роботи ТЦК СП та перетину особами державного кордону, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які би вказували на вчинення підозрюваною протиправних дій, кваліфікованих за ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 332 КК України.

Зазначає, що стороною обвинувачення та судом не встановлено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також зазначає, що слідчий суддя при визначенні розміру застави не врахував фінансового становища підозрюваної та встановив заставу в сумі 670 000 грн., що перевищує граничний розмір визначений п.2 ч.5 ст. 182 КПК України та є непомірним для ОСОБА_6 .

На думку сторони захисту наразі відсутні будь-які підстави для обрання ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи в повній мірі забезпечили б належну поведінку останньої.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями до неї, захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду, просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваній будь - якого запобіжного заходу. У разі, якщо суд прийде до висновку про доведеність наданими стороною обвинувачення доказами обгрунтованої підозри та наведених у клопотанні ризиків, зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

На думку апелянта, слідчий суддя не взяв до уваги те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам п.3,5 ч.1 ст. 184 КПК України та прийшов до висновку про наявність ризиків передбачених п.1-4 ч.1 ст. 177 КПК України не навівши жодного доказу, що обгрунтовано підтверджують їх існування.

В клопотанні слідчого повністю відсутній виклад обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні.

Вказує, що стороною обвинувачення не доведено, а слідчим суддею належним чином не встановлено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Також вказує, що слідчий суддя в судовому засідання надані слідчим докази на обгрунтування підозри взагалі не досліджував, чим позбавив сторону захисту можливості звертати увагу суду на них.

Зазначає, що слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, не дотримано вимог п.2, 3 ч.1 ст. 194 КПК України та правових висновків Великої Палати ВС та ЄСПЛ.

Вказує, що судом не враховано доводи захисника, про те, що підозрювана ОСОБА_6 не є службовою особою, в розумінні ст. 18 КК України, а тому не може бути суб`єктом складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

На переконання сторони захисту, при визначенні розміру застави, слідчий суддя не дотримуючись вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, не врахувавши майнового стану підозрюваної, визначив заставу, яка перевищує межі встановлені кримінально процесуальним законодавством, що можуть визначатися щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом і він може бути застосованим тоді, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає, що сукупність зібраних доказів в матеріалах судової справи, на даному етапі кримінального провадження, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім того, з практики Європейського Суду з прав людини випливає, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

На думку колегії суддів, пред`явлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст. 332 КК України є обгрунтованою та відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджуються сукупністю доказів долучених до матеріалів клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, зокрема обґрунтованість підозри підтверджується: протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.06.2023 року, згідно якого свідок повідомив, що звернувся до адвоката ОСОБА_11 за юридичною консультацією з приводу можливості виїхати за межі території України за наявності документів про обмежену придатність до військової служби, на що захисник ОСОБА_11 запропонував вирішити вказане питання шляхом домовленості із лікарем за визначену суму;

-протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 28.07.2023 року, згідно якого свідок повідомив, що 28.07.2023 року при зустрічі з адвокатом біля приміщення «Житомирської обласної лікарні ім О.Ф. Горбачевського» ОСОБА_11 , повідомив, що за вирішення питання ухилення від військової служби для подальшого безперешкодного виїзду через державний кордон необхідно передати йому кошти в сумі 3500 доларів США. Для виготовлення необхідних медичних документів, кошти необхідно було передати лікарям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . При цьому лікар ОСОБА_12 вказувала про необхідність проходження лікування, яке фактично не проводилось. 08.08.2023 року лікар ОСОБА_13 , яка працює на посаді лікаря пульманолога КНП «Житомирська обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського» повідомила ОСОБА_10 про готовність документів та можливість їх отримання. Грошові кошти в сумі 2 500 доларів США, які ідентифіковані слідчим, були передані ОСОБА_11 ;

- протоколом обшуку від 14.08.2023 року, проведеним за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_1 , в результаті проведення якого, виявлено грошові кошти номіналом 100 доларів США в загальній кількості 103 штуки, в тому числі і 300 доларів США з номерами, які ідентичні тим, що вручалися ОСОБА_11 , що не заперечується і захистом, який вказує, що ці кошти на їх думку могли бути підкинуті при проведенні обшуку;

- випискою №18970 складену на ім`я ОСОБА_10 підписану та затверджену лікуючим лікарем ОСОБА_6 ;

- протоколом про результати проведення НСРД від 15.08.2023 року, з якого слідує, що під час телефонної розмови 08.08.2023 року, ОСОБА_14 і свідок ОСОБА_10 обговорюють питання передачі коштів ОСОБА_6 та отримання медичних документів;

- протоколом про результати НСРД «аудіо-, відеоконтролю особи», згідно якого вбачається, що ОСОБА_6 передає медичні документи ОСОБА_10 ..

Сукупність зазначених доказів на даному етапі є достатніми для висновку, що підозра є обґрунтованою.

Версія сторони захисту про те, що відшукані кошти, у ОСОБА_6 , які мають відношення до отримання неправомірної вигоди, могли бути підкинуті оперативними працівниками поліції, на даний час, як вважає колегія суддів є необгрунтваною, оскільки не підтверджується жодним об`єктивним доказом, які є в матеріалах справи, однак може бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування чи судового розгляду, в тому числі шляхом звернення до відповідних правоохоронних органів.

На переконання колегії суддів існування ризиків передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені слідчим суддею має місце та підтверджуються матеріалами справи, а також свідчить про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було враховано серйозність підозри. Крім цього, «суворість передбаченого покарання», яке може загрожувати ОСОБА_6 , в разі визнання її винною є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 332 КК України, які згідно ст.12 КК України є тяжкими кримінальними правопорушеннями, за які передбачене покарання до 10 років позбавлення волі, одне з яких є корупційним, вчиненим за попередньою змовою групою осіб (ч.3 ст.368 КК України), інше кримінальне правопорушення вчинене у складі організованої групи ( ч. 3 ст. 332 КК України), що у сукупності із суворістю можливого покарання, в разі доведення вини ОСОБА_6 вказує на обґрунтованість висновків суду про існування ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів враховує, що підозрювана ОСОБА_6 враховуючи її стать та вік має реальну змогу перетнути кордон України під час дії воєнного стану, що свідчить про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи професійні та соціальні зв`язки підозрюваної ОСОБА_6 , яка протягом тривалого часу працює на посаді лікаря в медичній установі, остання може впливати на інших підозрюваних та свідків з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими та законними висновки слідчого судді про наявність достатніх підстав, згідно вимог ст. 194 КПК України для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, слід враховувати і те, що в державі впроваджено воєнний стан, що суттєво обмежує правоохоронні органі у здійсненні контролю за підозрюваною у разі визначення їй менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не є службовою особою, а тому не може бути суб`єктом складу кримінального правопорушення, на думку колегії суддів є помилковими, оскільки дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України кваліфікуються, як вчинені за попередньою змовою групою осіб, а саме з службовою особою ОСОБА_15 , яка є медичним директором з поліклінічної роботи КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського» ОСОБА_15 та за сувмісництвом перебуває на посаді голови ВЛК, що дає підстави кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 368 КК України.

Відповідно до висновків Пленуму ВСУ від 26.04.2002 р. №5 дї особи, яка сприяла у вчиненні злочину тому, хто дав чи одержав хабар, або організувала цей злочин, або підбурила до його вчинення, належить кваліфікувати як співучасть у даванні чи одержанні хабара. При цьому питання про кваліфікацію дій співучасника потрібно вирішувати з урахуванням спрямованості його умислу виходячи з того, в чиїх інтересах, на чиїй стороні і за чиєю ініціативою - того, хто дав, чи того, хто одержав хабар, - він діяв.

За таких обставин, доводи захисту про те, що ОСОБА_6 не є суб`єктом злочину є передчасними, оскільки на цій стадії суд перевіряє лише обгрунтованість підозри, а не доведеність обвинувачення.

Окрім того, помилковими є доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення за ст. 332 КК України, з тих підстав, що остання не має жодного відношення до ВЛК, роботи ТЦК СП та перетину особами державного кордону, оскільки ОСОБА_6 , в силу свої повноважень уповноважена на підготовку медичної документації, на основі яких приймаються рішення про встановлення ступеню придатності до військової служби військовозобов`язаних громадян України та в подальшому дають можливість безперешкодного перетину державного кордону у період дії воєнного стану.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду про необхідність визначення ОСОБА_6 застави у розмірі, що перевищує граничні межі за вчинення тяжкого злочину, що передбачені п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

У відповідності до вимог ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчим суддею зазначено, що застава у розмірі 80 прожиткового мінімуму не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та буде недостатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження, що на думку апеляційного суду не є належним обгрунтуванням виходу суду за межі законодавчо визначеного розміру застави та визначення його у винятковому розміру.

Будь -яких додаткових обставин, які б свідчили, про те, що розмір застави в межах визначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України є недостатнім, слідчий суддя у своїх висновках не навів.

При цьому, будь-яких даних, які б свідчили про наявність у власності підозрюваної ОСОБА_6 цінного майна чи інших доходів, які б вказували що застава визначена у межах п.2 ч.5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення нею встановлених обов`язків не є достатнім стримуючим фактором, в клопотанні слідчого не наведено та у висновках слідчого судді не містяться.

Не надано такої інформації і прокурором під час судового розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження та долучених стороною захисту даних про особу підозрювану, ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, протягом тривалого часу працює на посаді лікаря алерголога в КНП ««Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського» Житомирської міської ради, за місцем роботи характеризується позитивно, є волонтером, неодноразово нагороджувалась грамотами та відзнаками, в тому числі за допомогу ЗСУ, орденом княгині Ольги ІІІ ступеня, приймала участь у лікуванні пацієнтів, хворих на COVID-19.

При цьому суд враховує роль підозрюваної яка за змістом підозри не є основною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг захисників та необхідність визначення розміру застави в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у вигляді 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка є максимальною за злочини в яких вона підозрюється, буде співмірною з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної та виконання нею обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 12 жовтня 2023 року з визначенням розміру застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671 000 грн. скасувати, в частині визначення розміру застави.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

В разі невиконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, внесені кошти звертаються в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: