Справа № 130/1127/23
Провадження №11-кп/801/176/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000192 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, військовозобов`язаного, на утриманні п`ятеро малолітніх дітей, раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

з участю:

прокурора: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2023 року відносно ОСОБА_8 щодо його засудження до позбавлення волі терміном на 8 років 6 місяців змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, пом`якшити покарання ОСОБА_8 та застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України, призначивши йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2023 року обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання в порядку виконання вироку.

На підставі ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 14.04.2023 до 24.04.2023 відповідно до співвідношення день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

24.02.2023 обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у вечірній час прийшов до місця проживання своїх батьків, а саме до будинку АДРЕСА_2 . Під час спілкування з батьками ОСОБА_8 з`ясував, що вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим між ними виникла суперечка, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на заподіяння їм тілесних ушкоджень. Реалізуючи цей намір ОСОБА_8 , усвідомлюючи свої дії, а також їх можливі наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, свідомо бажаючи їх настання, взяв до рук дерев`яний держак від лопати, який знайшов на території домогосподарства, та прикладаючи фізичну силу завдав ним своїй матері ОСОБА_10 множинні удари по тулубу, кінцівках та голові, заподіявши їй таким чином тілесні ушкодження сполучну травму тіла у вигляді численних, розповсюджених синців та гематом підшкірно-жирової клітковини на обличчі, обох руках та ногах, закритого перелому кісток правого променево-зап`ястного суглобу, перелому кісток носа, двох забитих ран на обличчі. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 26.03.2023 №21 смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від зазначеної сполучної травми тіла, яка супроводжувалась масивним руйнуванням підшкірно-жирової клітковини тіла, що обумовила виникнення масивної жирової емболії в легеневих судинах та травматичного шоку. Ця травма тіла та її ускладнення мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у причинному зв`язку зі смертю.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що висновок суду, щодо вчинення ОСОБА_8 злочину у стані алкогольного сп`яніння, що визнано обставиною, яка обтяжує покарання документально нічим не підтверджений, зроблений виключно на показах ОСОБА_8 та його брата, які вказали, що випили по 50 гр. коньяку, що ніяк не може вважатись як стан алкогольного спяніння без належного висновку спеціалістів.

Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_8 , складеної Жмеринським МРВ з питань пробації виправлення останнього можливе без позбавлення волі чи навіть без обмеження волі і він не становить високої небезпеки для суспільства, ОСОБА_8 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні пять неповнолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем проживання, а не негативно, як це вказує суд у вироці суду, тому вирок суду щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК України, є надмірно суворим.

Так як призначення обвинуваченому менш суворого покарання буде достатнім для його виправлення, захисник просив застосувати положення ст.69 КК України, призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

До початку апеляційного розгляду прокурором Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_11 подано заяву про відмову від апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задоволити, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, виходячи з наступних підстав, провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, досудову доповідь Жмеринського МРВ з питань пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, наявність п`яти неповнолітніх дітей на утриманні, обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та визначив покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. ст.121 КК України.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Доводи захисника щодо застосування ст.69 КК України є безпідставними.

Статтею 69 КК України передбачено призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_8 .

Крім того, ці доводи не містять нових відомостей, які полягають у переоцінці обставин, що були відомі суду першої інстанції під час винесення вироку.

Заперечення захисника щодо вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння є безпідставними.

Висновок суду щодо наявності обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та визнання її обтяжуючою обставиною при призначенні покарання ОСОБА_8 , є таким що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду від 15.03.2018 по справі №372/2291/16-к, згідно якої не виключена можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду на стан сп`яніння.

Крім того, перебування в момент вчинення злочину обвинуваченого ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2023 року з ОСОБА_12 , який повідомляв, що 24.02.2023 він зі своїм братом ОСОБА_8 розпили пляшку 0,5 л. коньяку на двох.

Обвинувачений ОСОБА_8 під час надання пояснень у суді першої інстанції повідомляв, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, коли прийшов до місця проживання своїх батьків.

Посилання захисника, що суд, постановляючи вирок не зважив на висновок досудової доповіді відносно ОСОБА_8 , складеної Жмеринським МРВ з питань пробації, згідно якої виправлення останнього можливе без позбавлення волі чи навіть без обмеження волі не заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що досудова доповідь органу пробації має рекомендаційний характер та відповідно до положень статей 314, 314-1 КПК України така доповідь в комплексі з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання може бути взята до уваги під час вирішення питань, пов`язаних із призначенням чи відбуванням покарання, однак сама по собі не є вирішальною при реалізації судом дискреційних повноважень.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_8 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останньому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та вмотивованим, прийнятим з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 409 КПК України для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено.

Прокурором Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_13 подано заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 403 КПК України, врахувавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що наявні підстави для прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

п о с т а н о в и в :

Прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4