печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023, в рамках кримінального провадження № 00000158,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2023 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 28.03.2023 у справі № 757/11507/23-к із забороною розпоряджатися та відчужувати автомобіль Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 .

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, вказує, що майно арештовано необґрунтовано, постанова про визнання транспортного засобу речовим доказом є безпідставною, невмотивованою та посилається на відсутність доказів, які б свідчили, що автомобіль відповідає критеріям речового доказу, визначеними ст. 98 КПК України, відтак арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту.

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 доводи свого клопотання підтримав, додатково зазначив про відсутність доказів вчинення власником арештованого майна ОСОБА_7 та його батьком ОСОБА_8 кримінального правопорушення пов`язаного з незаконним перетином кордону, послався на те, що на даний час перетин кордону особою, яка не має на це права не є кримінальним правопорушенням, що виключає наявність в транспортного засобу ознак засобу чи знаряддя вчинення злочину, докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала необхідність застосування арешту не свідчать про використання арештованого автомобіля при перетині державного кордону України саме не території України, а лише свідчать, що у такому транспорті, при перетині кордону, перебували особи, які мали право на виїзд із України, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що також свідчить про необґрунтованість арешту.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 клопотання про скасування арешту майна підтримала, додатково зазначила, що з моменту реєстрації кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним перетином кордону, критично оцінювала твердження обвинувачення, зазначене в постанові про визнання автомобіля речовим доказом від 06.03.2023, про те, що існує ймовірність збереження на окремих частинах внутрішнього салону слідів перебування в автомобілі ОСОБА_8 , оскільки останній є батьком власника автомобіля і ніхто не заперечує факту користування протягом року з моменту подій, які є предметом досудового розслідування зазначеного транспортного засобу ОСОБА_8 , незаконний перетин державного кордону України утворює склад адміністративного правопорушення.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказав, що арешт накладено обґрунтовано, підстави які слугували його накладенню не відпали, клопотання представника власника майна спрямоване на використання суду першої інстанції фактично як апеляційної інстанції з перегляду ухвали про арешт майна, докази, які були предметом розгляду у справі № 757/11507/23-к та долучені додатково у судовому засіданні достатньою мірою свідчать про вчинення злочину, як його описує обвинувачення, зазначає про неможливість потрапляння ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за межі державного кордону України в пункті пропуску «Косино» інакше як із використанням арештованого транспортного засобу. Також зазначив, що арешт майна необхідний з метою забезпечення спеціальної конфіскації, посилався на факт телефонних з`єднань із заступником начальника Берегівського РВ НПУ в Закарпатській області ОСОБА_11 , який міг сприяти незаконному перетину кордону. Під час розгляду 31.08.2023 клопотання про арешт тимчасово вилученого 23.08.2023 транспортного засобу, слідчий суддя погодилася з доводами прокурора про наявність у вилученого транспортного засобу ознак речового доказу.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засідання подав письмові заперечення, зміст яких зводиться до того, що інформація про телефонні з`єднання ОСОБА_8 за його номером мобільного телефону НОМЕР_3 свідчать про перебування останнього 16.03.2023 в с. Косонь приблизно о 09:15, а в 10:18 місце положення зазначеного номеру мобільного телефону зафіксовано в Угорщині, за інформацією ДПС України ОСОБА_8 у березні 2022 державний кордон України не перетинав, в ході надання міжнародної правової допомоги отримано відомості про те, що ОСОБА_8 перебуваючи в автомобілі марки Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 заїхав на територію Угорщини у пункті пропуску «Барабаш» 16.03.2022 о 09:06. Надав пояснення аналогічні письмовим запереченням.

Під час додаткового встановлення обставин при розгляді клопотання, прокурор ОСОБА_5 , на підтвердження обґрунтованості арешту майна надав відповідь Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 12.09.2023 № 6.3-12149/6, відповідно до якої, паспорт на ім`я ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_4 , виданий 19.05.20217 органом видачі 8024 значиться недійсним у зв`язку з втратою паспорту; паспорт на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_5 , виданий 16.04.2018 органом видачі 8079, значиться недійсним у зв`язку із втратою паспорту. Пояснив, що арешт на транспортний засіб виправдовується вказаними відомостями, оскільки паспорти, які були використані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при незаконному перетині кордону і в яких могли бути відмітки прикордонних органів Угорщини, знищені останніми, а відтак, скасування арешту майна призведе до можливого знищення чи приховування автомобіля, який є знаряддям кримінального правопорушення.

Представники власника майна спільно заперечили проти вказаних доводів прокурора, пояснили, що за втрату паспорту громадянина для виїзду за кордон передбачена адміністративна відповідальність, зазначені відомості жодним чином не підтверджують наявність ознак речового доказу у арештованого автомобіля.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Слідчими Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 02.04.2022 за ознаками злочинів, передбачених частинами 2 і 3 статті 332 КК України, щодо вчинення в період лютого-березня 2022 року організованою групою у складі співробітників Національної поліції України (далі НПУ), Державної прикордонної служби України (ДПСУ) та Державної митної служби України (ДМСУ), а також цивільних осіб, незаконного переправлення громадян через державний кордон України, поєднаного з використанням службовими особами свого службового становища, вчиненого щодо кількох осіб, повторно.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини незаконного, без передбаченого чинним законодавством обов`язкового митного і прикордонного контролю, переправлення громадян України, зокрема ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через державний кордон України, вчиненого службовими особами ДПСУ, ДМСУ, НПУ та окремими цивільними особами впродовж лютого-березня 2022 року в районах прикордонних пунктів пропуску «Косино» і «Лужанка» Берегівського району Закарпатської області.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023 у справі № 757/11507/23-к накладено арешт із забороною розпоряджатися та відчужувати на автомобіль Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 .

Із змісту мотивувальної частини ухвали від 28.03.2023 вбачається, що підставами накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що визначено пунктами 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із встановлених обставин того, що за інформацією Головного сервісного центру МВС України, автомобіль Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 , слідчий суддя приходить до переконання про наявність у заявника права на звернення із клопотанням, оскільки в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України дана особа є представником іншого власника майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Норми ч. 2, 3 ст. 332 КК України, встановлюють кримінальну відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища, а також вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів.

З наданих сторонами доказів вбачається, що під час перетину державного кордону України в пункті пропуску «Косино» у березні 2022 року у автомобілі Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 перебували громадяни України ОСОБА_9 та її син - ОСОБА_10 тобто особи, право на виїзд з України яких не обмежувався. Доказів того, що громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перетинали державний кордон України саме у вказаному автомобілі з території України суду надано не було, що виключає доказове значення вилученого та арештованого транспортного засобу.

При цьому, доказів того, що в зазначеному транспортному засобі наявні конструктивні зміни, призначені для прихованого переміщення фізичних осіб через державний кордон як от протокол огляду, висновки експерта тощо та підтвердження того, що такими конструктивними змінами скористалися ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стороною обвинувачення слідчому судді надано не було.

Аналогічно прокурорами не було підтверджено проведення слідчого експерименту з використанням вилученого понад місяць часу транспортного засобу, визнанням речовим доказом якого, як стверджують прокурори, і обґрунтовувалася необхідність арешту та утримання такого автомобіля.

Факт телефонних з`єднань ОСОБА_8 із співробітником НПУ, якому не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні та зміст яких не розкрито перед слідчим суддею не можуть свідчити на підтвердження вчинення злочину, як його описує сторона обвинувачення.

На даний час автомобіль перебуває на штрафному майданчику сторони обвинувачення, що також не виключає його знищення чи пошкодження в умовах воєнного стану.

Посилання прокурора на іншу ухвалу про відмову в арешті майна, де слідчий суддя погодився з доводами сторони обвинувачення про наявність ознак речового доказу у вилученому автомобілі слідчий суддя оцінює критично, оскільки під час розгляду клопотань в порядку ст. 132 КПК України, сторони мають надати докази обставин, на які вони посилаються. При цьому, відповідно до приписів ч. 2 ст. 94, ст. 198 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. Більше того, вказана ухвала є предметом апеляційного оскарження, відтак така станом на дату розгляду клопотання не набрала законної сили.

Щодо відомостей про знищення паспортів на обґрунтування необхідності збереження арешту майна - транспортного засобу, слідчий суддя оцінює такі критично, оскільки ухвалою від 28.03.2023 обмеження користування транспортним засобом не застосовано, з вказаної дати та до моменту вилучення 23.08.2023 автомобіля прокурорами не наводиться відомостей щодо вчинення власником дій, спрямованих на знищення чи приховування транспортного засобу. Відповідь департаменту ДМС свідчить лише про факт втрати паспортів та не містить відомостей про їх знищення, що не утворює складу кримінального правопорушення.

Наряду із цим, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів на підтвердження того, що арештоване майно було знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, версія сторони обвинувачення, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 00000158 від 02.04.2022 не підтверджена достатніми доказами та спростовується наданими доказами та поясненнями представників власника майна в обґрунтування скасування арешту майна.

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу впродовж майже півтора року, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на вказане рухоме майно, адже підозра жодній особі, в тому числі посадовим особам НПУ, ДПСУ, ДМСУ, іншим цивільним особам, зокрема власнику арештованого майна ОСОБА_7 чи його батьку - ОСОБА_8 не пред`явлена, більше того, прокурор ОСОБА_5 у судовому засідання підтвердив відсутність достатніх доказів для повідомлення будь-якій особі у кримінальному провадженні про підозру станом на день розгляду клопотання.

Стороною обвинувачення не надано слідчому судді достатніх доказів, що в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наявні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2, 3 ст. 332 КК України. Відповідно - відсутні підстави вважати належне ОСОБА_7 рухоме майно автомобіль Mercedes-Benz GLE 250, д.н.з. НОМЕР_1 знаряддям чи засобом вчинення злочину.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.82). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23.09.82 у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

За наведеного, враховуючи те, що вказаний автомобіль на території України використовувався у законний спосіб, при перетині державного кордону в ньому знаходились особи, які мали право на виїзд з території України, достатніх доказів для пред`явлення повідомлення про підозру у кримінальному провадженні стороною обвинувачення не зібрано, про підозру власнику майна чи близьким його родичам не повідомлено, виходячи із того, що досудове розслідування вже здійснюється тривалий час, автомобіль за місяць часу з моменту його вилучення не оглянуто на предмет наявності конструктивних змін для забезпечення незаконного перетину кордону, доказів проведення слідчого експерименту, з метою забезпечення якого виносилася постанова про визнання автомобіля речовим доказом не проведено, з моменту постановлення ухвали про арешт майна 28.03.2023 до моменту фактичного вилучення автомобіля 23.08.2023 пройшло понад 4 місяці і сторона обвинувачення не зазначала про наявність розшуку цього автомобіля, слідчий суддя вважає, що накладений арешт є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження і порушує право заявника на мирне володіння своїм майном, встановлене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 174, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023, в рамках кримінального провадження № 00000158 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023 по справі № 757/11507/23-к, на майно, а саме: автомобіль MERCEDES-BENS GLE 250, VIN НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1