ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2646/23 Справа № 199/9861/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000944 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не працевлаштованого, не одруженого, на утримані неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого в ФОП ОСОБА_12 , не одруженого, на утримані неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, і призначено покарання: ОСОБА_7 - у виді позбавлення волі строком на 8 років; ОСОБА_8 - у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишено без змін у вигляді тримання під вартою, й ухвалено строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення день за день, починаючи з 14.11.2022.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили - залишено без змін у вигляді домашнього арешту в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год. Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 обчислювати з моменту фактичного затримання після звернення вироку до виконання, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення день за день з 14.11.2022 року до 16.11.2022 року включно.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обидва достовірно знаючи про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», приблизно о 18 годині 25 хвилин йшли по вул. Передова в м. Дніпро. Під час руху по вищевказаній вулиці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 побачили, що їм на зустріч йде ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В той же час та місці, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 здійснити відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а саме: майна, яке при собі утримує потерпілий ОСОБА_13 , на що ОСОБА_8 дав свою добровільну згоду щодо вчинення вказаного злочину, тим самим вступив з ОСОБА_7 в попередню змову.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 14.11.2022, приблизно о 18 годині 26 хвилин, перебуваючи разом з ОСОБА_8 на вул. Передова в м. Дніпро, діючи умисно з корисливих мотивів, підійшов впритул до ОСОБА_13 , після чого своєю правою рукою схопив останнього за шию, позбавивши його можливості вільно рухатись, тим самим подолав його змогу до можливого опору.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи своєю правою рукою ОСОБА_13 за шию, почав тягнути останнього до провулку Покришкіна в м. Дніпро, при цьому ОСОБА_8 йшов з іншого боку від потерпілого.

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, 14.11.2022, приблизно о 18 годині 26 хвилин, діючи спільно з ОСОБА_7 , направився разом з останнім до будинку № 37 по провулку Покришкіна в місті Дніпро .

Далі, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , 14.11.2022, приблизно о 18 годині 27 хвилин, діючи за попередньою змовою спільно з ОСОБА_8 , зупинився біля будинку № 37 по провулку Покришкіна в м. Дніпро, та відпустив шию ОСОБА_13 .

Після чого, ОСОБА_7 , в той же час та місці, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, знаходячись в безпосередній близькості до потерпілого ОСОБА_13 , кулаком своєї правої руки наніс не менше двох прямих ударів в область обличчя з лівої сторони останньому, в результаті чого, потерпілий зігнувся та прикрив обличчя долонями.

Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, 14.11.2022, приблизно о 18 годині 26 хвилин, діючи спільно з ОСОБА_7 , знаходячись в безпосередній близькості до потерпілого, кулаком своєї правої руки, також наніс менше двох ударів в область обличчя потерпілого з лівої сторони. Внаслідок вказаних ударів, потерпілий ОСОБА_13 не втримав рівновагу та впав обличчям на землю з висоти власного зросту.

Далі, не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , 14.11.2022, приблизно о 18 годині 28 хвилин, перебуваючи біля будинку № 37 по провулку Покришкіна в м. Дніпро, діючи за попередньою змовою спільно з ОСОБА_8 , наказав потерпілому підвестись після чого кулаком своєї правої руки наніс ще не менше чотирьох ударів в область обличчя потерпілого ОСОБА_13 .

Внаслідок вказаних ударів, потерпілий ОСОБА_13 не втримав рівновагу та вдруге впав обличчям на землю з висоти власного зросту.

Далі, не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , 14.11.2022, приблизно о 18 годині 28 хвилин, перебуваючи біля будинку № 37 по провулку Покришкіна в м. Дніпро, діючи за попередньою змовою спільно з ОСОБА_7 з корисливих мотивів наблизився до ОСОБА_13 , який лежав обличчям до землі та своєю правою рукою, дістав з зовнішнього верхнього лівого карману куртки одягненої на потерпілому грошові кошти в сумі 320 гривень, тим самим відкрито викрав вищевказані грошові кошти.

Далі, не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , 14.11.2022 приблизно о 18 годині 30 хвилини, схопив обома руками дерев`яну палку, яка лежала поруч з ним на землі та наніс нею не менше трьох ударів по спині в область попереку потерпілому.

Доводячи спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану до кінця, ОСОБА_7 , 14.11.2022 приблизно о 18 годині 30 хвилини, перебуваючи біля будинку № 37 по провулку Покришкіна в м. Дніпро разом з ОСОБА_8 , утримуючи при собі грошові кошти в сумі 320 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_13 , покинули місце скоєння злочину розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №3223 від 16.11.2022 та висновку експерта №3438е від 07.12.2022 у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на верхній та нижніх повіках лівого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи ліворуч та лівої щоки на всьому протязі; восьми саден в лобній області праворуч, в надбрівній області праворуч, в проекції виличної дуги праворуч, на правій щоці паралельно носо-губній складці праворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи по центру та праворуч, на шкірі під червоною каймою нижньої губи ліворуч, на підборідді праворуч. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи спільно, спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 320 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Так, захисник вказує, що на підтвердження факту заволодіння обвинуваченими грошовими коштами потерпілого в основу вироку покладено лише показання потерпілого та свідка ОСОБА_14 , який з`явився до поліції майже через місяць після події, та проживаючи і працюючи в іншому місті не зміг пояснити яким чином він опинився на місці події, які саме слідчі дії з ним було проведено, хто був слідчим й не пам`ятав факт проведення впізнання за фотознімками. До того ж, адвокат вказує, що вказаний свідок є потерпілим щонайменше у 3 кримінальних провадженнях, що може свідчить про те, що він є особою, яка штучно створює покази для співробітників поліції. Адвокат наголошує і на тому, що свідок Доткін в суді першої інстанції вказував на поганий зір, проте за 100 метрів від місця події зміг чітко розгледіти осіб обвинувачених. В той же час адвокат вказує і на те, що з матеріалів провадження видно, що впізнання обвинувачених цим свідком було проведено за фотознімками, а не безпосередньо з обвинуваченими. При цьому, допитати понятих не виявилося можливим, через не вірну адресу зазначену в протоколах. В той же час протоколи не містять відомостей про статистів. Також адвокат вказує і на недопустимість протоколів пред`явлення потерпілому для впізнання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , через те, що Статистами у цих протоколах є одні і ті ж самі особи, як і є ідентичними ознаки за якими потерпілий може впізнати обвинувачених. При цьому, наявні в матеріалах провадження речові докази судом дослідженні не були, а відтак вирок підлягає скасуванню а провадження закриттю, через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості осіб у суді та вичерпання можливостей їх отримання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 186 на ст. 125 КК України.

Обгрунтовуючи заявлені вимог адвокат ОСОБА_11 вказує на відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Так, адвокат вказує, що у кримінальному провадженні достовірно встановлено, що обвинувачені, через особисті неприязні стосунки нанесли потерпілому легкі тілесні ушкодження, в той час умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілого у обвинувачених не було та грошових коштів вони не брали. В той же, час незрозуміло як ключовий свідок у провадженні з`явився через місяць після події, який начебто сам звернувся до поліції, при цьому пояснити чому звернувся через такий тривалий час не змін, а матеріали провадження містять дві обставини виявлення цього свідка, оскільки згідно рапорту працівників поліції його було виявлено при відпрацюванні доручення слідчого, а згідно показів свідка він звернувся самостійно. При цьому, в судовому засіданні суду свідок не зміг зазначити конкретне місце де він ховався та спостерігав за подіями. Впізнання за фотокартками з цим свідком було проведено через 5 хвилин після його допиту, при цьому протоколи не містять особливих ознак за якими свідок міг впізнати через місяць обвинувачених.

Щодо показів потерпілого адвокат вказує, що суд залишив поза увагою що потерпілий з обвинуваченими був раніше знайомими та через неприязні стосунки з ними є зацікавленою особою, а покази надані ним щодо вимагання грошових коштів у нього, надані в суді відрізняються від тих, що він надавав під час досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 125 КК України, а в частині покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та занадто суворе покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_8 . Адвокат зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений повністю визнав себе винним у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому пояснював що раніше був знайомий з потерпілим та через неприязні відносини вони вирішили його провчити, в той же час потерпілий заперечував факт знайомства. Зазначає, що при затриманні у ОСОБА_16 хоча і були вилучені його особисті кошти, однак протоколу їх огляду складено не було. При цьому покази потерпілого в частині викрадених купюр не узгоджуються з показами ОСОБА_16 та вилученими грошовими коштами у нього. Звертає увагу на те, що ключовий свідок з`явився у провадженні через місяць після події. Також адвокат вказує на суворість призначеного покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, який не є суспільно-небезпечною людиною, має постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно, ухвалою слідчого судді щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, щиро кається, критично оцінює свої дії, засуджує свою поведінку, давав правдиві свідчення, відшкодував моральну шкоду, а відтак є достатні підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_11 заявив клопотання про заміну захисника у провадженні, з тих підстав, що його було залучено на підставі доручення з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в той час, як захист ОСОБА_7 на цей час вже здійснює адвокат ОСОБА_9 на підставі договору. Проти заміни не заперечував обвинувачений.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 підтримали апеляційній скарги сторони захисту. При цьому, ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 підтримав частково та вказав, що не заперечує факт заподіяння ним потерпілому легких тілесних ушкоджень, а відтак просить вирок змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 186 та ч. 1 ст. 125 КК України.

Захисник ОСОБА_9 підтримав апеляційні скарги захисту, та з урахуванням позиції його підзахисного - ОСОБА_7 , також просив перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 125 КК України.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала вирок суду законним і обгрунтованим, який зміні чи скасуванню із заявлених захистом підстав не підлягає.

Потерпілий ОСОБА_13 , належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного перегляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинувачених, кожного окремо.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисників про відсутність в діях обвинувачених, кожного окремо, ознак злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини кримінального провадження встановлено на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також письмових доказів, а саме протоколу огляду місця події від 14.11.2022, протоколів затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 15.11.2022, 16.11.2022, протоколів отримання зразків для експертизи від 15.11.2022, протоколів пред`явлення особи для впізнання від 15.11.2022 за участі потерпілого ОСОБА_13 , висновками судово-медичних експертиз №654 від 18.11.2022, №655 від 24.11.2022 , №657 від 18.11.2022, № 668 від 07.12.2022, № 669 від 08.12.2022, № 809 від 06.12.2022, №813 від 15.12.2022, №674 від 15.12.2022, №3438е від 07.12.2022, актом судово-медичного дослідження (обстеження) №3223 від 16.11.2022, протоколом проведення слідчого эксперименту від 22.11.2022 року за участі потерпілого ОСОБА_13 , протоколу перегляду відеозапису від 25.11.2022, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2022 за участю свідка ОСОБА_14 , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не заперечували, що 14.11.2022 в період часу з 18 до 19 години через неприязливе ставлення до потерпілого ОСОБА_13 , нанесли останньому по два удари кожний. Зазначені обставини не заперечувались захисниками і в апеляційних скаргах.

В той же час обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та їх захисники вважають недоведеним саме наявність у обвинувачених умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілого та доказів на підтвердження грабежу. Вважають що дії обвинувачених слід кваліфікувати за ст. 125 КК України.

Однак, така позиція захисту не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду, та факт заволодіння обвинуваченими грошовими коштами підтверджується, зокрема показами потерпілого ОСОБА_13 , який вказував, що після того, як він впав від нанесених йому обвинуваченими ударів, ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_7 з зовнішньої кишені його куртки забрав гроші в сумі 320 грн. та питали про мобільний телефон, якого в нього з собою не було.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2022 за участі потерпілого ОСОБА_13 видно, що останній на місці події уточнив обставини вчинення злочину та показав на статисті механізм нанесення йому тілесних ушкоджень й заволодіння грошовими коштами.

Крім показів потерпілого та вищевказаних доказів про заволодіння грошовими коштами показав і безпосередній свідок події ОСОБА_14 , який вказував, що бачив як двоє чоловіків били потерпілого руками по обличчю, та коли потерпілий впав, один з чоловіків лазив в нього по карманах і витягнув гроші. Також, чоловіки питали у потерпілого мобільний телефон, на що він повідомив, що його не має.

Згідно з протоками пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2022, свідок ОСОБА_14 впізнав на фотознімку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожного окремо, як чоловіків, які 14.11.2022 року приблизно о 18:05 годині в пров.Покришкіна біля буд.37 в м.Дніпро били іншого чоловіка, перевірили кишені куртки побитого та забрали його грошові кошти.

Що стосується тверджень захисника щодо суперечностей показань потерпілого, наданого ним під час досудового розслідування та в суді, то вони були предметом перевірки суду першої інстанції, й обставин, які б викликали недовіру до його свідчень, у справі не встановлено. Вказаний потерпілий відповідно до вимог ст. ст. 352, 353 КПК України попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводився до присяги, а тому підстав уважати, що потерпілий обмовив обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, немає, та його показання узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Апеляційний суд наголошує на тому, що як потерпілого та свідка ОСОБА_14 було приведено до присяги та попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. При цьому, потерпілий та свідок в суді надавали логічні та послідові покази, які узгоджуються як між собою так і з іншими доказами, а відтак підстав для сумнівів у показах потерпілого та свідка апеляційний суд не вбачає.

Що стосується тверджень захисників про зацікавленість свідка ОСОБА_23 у цьому провадженні, який з`явився до слідчого за дивних обставин та повідомив, що був свідком вчинення кримінального правопорушення, через місяць після події, та залучення його до провадження у позапроцесульний спосіб, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 1 статті 65 КПК України передбачено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_14 було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000944 та залучено його до провадження як свідка, оскільки йому відомі обставини, що підлягають доказуванню.

При цьому, твердження захисту з приводу сумнівності обставин виявлення свідка ОСОБА_14 та наявні з приводу цього суперечності в матеріалах провадження, а саме що матеріали провадження містять рапорт оперуповноваженого, який начеб-то в ході відпрацювання доручення слідчого виявив безпосереднього свідка подій - ОСОБА_14 , в той час як свідок ОСОБА_14 вказував, що прийшов до ВП самостійно, є необґрунтованими та є лише їх власним сприйняттям та трактуванням ходу проведення досудового розслідування у цьому провадженні.

Так, згідно з показами свідка ОСОБА_14 він став очевидцем подій, які відбувалися 18.26 годині 14.11.2022, однак, злякавшись сховався та спостерігав за подіями віддалено, після того як всі розійшлися він до працівників поліції не звернувся, через власний страх, однак через деякий час, вирішив повідомити працівників поліції про те, що він був свідком вчинення кримінального правопорушення та звернувся до поліції.

Як пояснила свідок ОСОБА_20 , в ході проведення досудового розслідування до неї в кабінет прибув чоловік, як пізніше з`ясувалося ОСОБА_14 , який повідомив, що володіє інформацією у кримінальному провадженні. При цьому, свідок вказувала, що вона перебувала у групі слідчих у вказаному провадженні та з метою встановлення всіх дійсних обставин провадження працівникам СКР надавалося доручення, зокрема щодо встановлення свідків у кримінальному провадженні.

В той же час, оперативний працівник ОСОБА_21 , пояснив, що на виконання доручень оперуповноважені працюють в групі, та наявні в матеріалах провадження рапорти підписані ним, однак обставини встановлення свідка Доткіна він не пам`ятає та припускає, що вказаний свідок міг бути встановлений в черговій частині чи іншим оперуповноваженим, а він лише складав про це рапорт.

При цьому, сам свідок ОСОБА_14 зазначив, що коли що він прибув до відділу поліції, його направили до слідчого, а відтак підстав вважати, що свідка було встановлено у прозапроцесуальний спосіб не має, а вищенаведене підтверджує, що його було встановлено саме в ході проведення досудового розслідування.

Факт перебування свідка ОСОБА_14 у процесуальному статусі потерпілого в інших кримінальних провадженнях, які жодним чином не відносяться до цього провадження, не свідчить про неправдивість показів свідка та зацікавленість його у результатах вказаного провадження. В той же час, посилання адвоката ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на те, що вказаний свідок є особою раніше неодноразово судимою, єнічим не підтверджені.

З приводу заперечень сторони захисту можливості сприйняття свідком ОСОБА_14 фактичних обставин події, то, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції вказаним твердженням було надано вичерпну оцінку та обгрунтовано зазначено, що згідно з показами свідка ОСОБА_14 , на час події та коли свідок перебував на місці, хоча і було темно, однак працювало вуличне освітлення, при цьому свідок зазначав, що підсвічував собі телефоном лише дорогу, оскільки вона була в поганому стані. Зазначені обставини підтверджуються і показами потерпілого та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також відеозаписом до протоколу слідчого експерименту, з якого видно, що місце події знаходилося безпосередньо під ліхтарем, схемою та фототаблиці до протоколу огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції, надавав послідовні та логічні покази, чітко і послідовно зазначав про події свідком яких він був, повідомив суду, за яких обставин він опинився на місці події.

При цьому, достовірність показів свідка ОСОБА_14 не викликає сумнівів, оскільки відсутні розумні підстави вважати, що цей свідок є упередженим щодо обвинувачених та/або має підстави їх обмовляти, його показання є логічними, послідовними, повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими письмовими доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Будь яких доказів упередженості або зацікавленості в результатах розгляду справи свідка стороною захисту не надано.

Разом з цим, адвокат ОСОБА_9 надав апеляційному суду адвокатський запит №324 від 15.12.2021, який начебто направлений на електронну адресу ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області 18.06.2023, та залишився без відповіді, з приводу надання йому інформації з журналу відвідувачів, щодо факту перебування на території ВП 10.12.2022 ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 та просив посприяти йому отриманні відповіді на нього, з приводу чого апеляційний суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 24 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

В той же час, адвокат не надав відомостей з приводу притягнення будь-яких осіб до відповідальності за ненадання запитуваної ним інформації.

Крім цього, клопотання адвоката про витребування вказаної інформації апеляційний суд вважає необгрунтованим, з огляду на те, що з досліджених судом доказів та показів свідків видно, що ОСОБА_14 10.12.2022 дійсно перебував у ВП та з ним було проведено слідчі дії. В той же час допитаний, за клопотанням сторони захисту, свідок ОСОБА_22 , який був понятим під час пред`явлення для впізнання особи, підтвердив, що коли він гуляв надворі з собакою в обідній час, дату не пам`ятає, його запросили для участі в якості понятого під час проведення слідчих дій в кабінеті слідчого, в якому був ще один понятий, слідчий та якісь люди. При цьому, він читав документи та підписував їх, викладене в них відповідало фактичним обставинам справи, які на теперішній час він не пам`ятає.

Відтак апеляційний суд вважає необгрунтованим клопотання захисника ОСОБА_9 та таким що спрямований на затягування розгляду кримінального провадження й є способом захисту з метою уникнення винними відповідальності за вчинене.

Щодо тверджень адвоката ОСОБА_9 про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_14 за фотознімками від 10.12.2022, оскільки пред`явлення для впізнання було проведено за фотознімками, за відсутності обвинувачених, то колегія суддів вважає їх надуманими з огляду на таке.

Так, ч. 6 ст. 228 КПК України, визначено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті.

Разом з цим, кримінальний процесуальний закон не містить жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків, так само як і обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

Крім того, за приписами ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити СРД та НСРД у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотримання порядку їх здійснення.

З огляду на те, що закон не встановлює обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками, слідчий самостійно, з урахуванням усіх обставин визначає спосіб проведення впізнання особи. Наявність у слідчого реальної можливості провести впізнання особи сама по собі не унеможливлює прийняття та реалізацію слідчим рішення про проведення впізнання за фотознімками.

Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18).

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що з вказаних протоколів видно, що у свідка ОСОБА_14 перед впізнанням було з`ясовано чи може він впізнати осіб, кожного окремо, за якими зовнішнім виглядом та прикметами, а також про обставини за яких він бачив їх бачив. При цьому, на запитання слідчого свідок вказав що впізнає на пред`явлених фотознімках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , й протоколи містять посилання за якими ознаками свідок впізнав обвинувачених, а саме за бородою, формою обличчя, очима.

Всупереч твердженням захисту, свідку для впізнання було надано фотознімки із зображеннями на них подібних між собою за рисами обличчя осіб чоловічої статі без різких відмінностей між собою. Всі учасники слідчої дії підписали протокол та не висловлювали будь-яких зауважень до нього.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу і на те, що кримінальний процесуальний закон не містить вимог щодо обмеження у часі проведення вказані слідчої дії та неможливість підготування до неї завчасно, а відтак посилання захисників Яструба та Туманова з цих підстав апеляційний суд визнає такими що не заслуговують на увагу та не свідчать про недопустимість вказаних протоколів.

Стосовно доводів скарг сторони захисту про те, що місцевим судом не було викликано й допитано понятих, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Положеннями ч. 2 ст. 327 КПК України визначено, що прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Тобто вказані вимоги процесуального закону покладають обов`язок забезпечення явки у судове засідання свідка в першу чергу саме на сторону кримінального провадження, яка ініціює виклик такого свідка. При цьому, враховуючи свою правову природу (неупередженість, безпристрасність, нейтральність, об`єктивність), а також коло визначених повноважень, суд позбавлений можливості самостійно вирішувати питання про необхідність допиту того чи іншого свідка й обмежений лише функцією сприяння сторонам кримінального провадження у виклику таких свідків у спосіб, передбачений ст. 327 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції, задовольняючи в судовому засіданні 29.03.2023 клопотання захисту про виклик вказаних свідків, вжив необхідних заходів для повідомлення, зокрема понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_22 про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується судовими повістками про виклик до суду, однак через їх неявку до суду місцевий суд був позбавлений можливості провести їх допит (т. 1, а. п. 131, 133, 135, 137, 141, 142, 152, 171, 175, 184).

Крім цього, як зазначалося вище, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_22 , який був понятим при проведенні вказаної слідчої дії, й засвідчив, що підписані ним протоколи та відомості в них відповідали фактичним обставинам її проведення. Водночас, свідок ОСОБА_25 на неодноразові виклики до суду не з`явився та в судовому засіданні 10.05.2023 було прийнято рішення про відмову від допиту вказаного свідка.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що той факт, що судом не було допитано понятого ОСОБА_25 , не впливає на повноту встановлення обставин справи, які підлягають доведенню, оскільки допит понятих може проводитись лише з метою з`ясування обставин процесуальної дії, в ході якої вони були присутні, при цьому інший понятий підтвердив присутність під час проведення слідчої дії ще однієї особи.

При цьому, варто зауважити, що сам факт неможливості, з поважних причин, допиту в судовому засіданні свідка, за участі якого було проведено пред`явлення для впізнання у кримінальному провадженні, не є підставою для визнання недопустимими доказом відповідного протоколу, оскільки зазначений доказ був отриманий у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, є самостійним джерелом доказів відповідно до ст. 84 КПК України та оцінений судом разом з іншими доказами в їх сукупності.

Отже, апеляційний суд вважає, що як хід процесуальної дії, так і її результати оформлено відповідно до приписів ст. 104 КПК України з урахуванням особливостей, установлених у ст. 228 вказаного Кодексу. Таким чином, орган досудового розслідування дотримався вимог статей 223, 228 КПК України.

З приводу тверджень захисників про визнання недопустимими протоколів пред`явлення для впізнання потерпілим ОСОБА_13 обвинувачених від 15.11.2022, через те, що потерпілий попередньо бачив обвинувачених під час затримання, апеляційний суд зазначає таке.

За ч.ч. 1 ,2, 3 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала

При цьому, процесуальний закон не забороняє пред`явлення особи для впізнання у разі особистого знайомства з особою, яка впізнає. Зазначена слідча дія проводиться не тільки задля отримання (збирання) доказів, а й з метою перевірки вже отриманих в ході досудового розслідування фактичних даних, зокрема показань свідка чи потерпілого.

За встановлених судом обставин, у цьому кримінальному провадженні, в ході обстеження місцевості працівниками поліції з потерпілим, після їх приїзду за його викликом, і саме через вказівку на них потерпілим, обвинувачених було виявлено та затримано, а тому вказане не може безумовно свідчити про порушення вимог процесуального закону.

Разом з цим, із протоколів пред`явлення особи для впізнання від 15.11.2022 видно, що на виконання вимог процесуального закону, перед проведенням слідчої дії у потерпілого ОСОБА_13 попередньо було з`ясовано чи може він впізнати осіб, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цих осіб, а також про обставини, за яких він бачив цих осіб, на що потерпілий повідомив, що впізнає за загальними рисами обличчя, формою обличчя, носа, бородою, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо.

При цьому, потерпілому для впізнання було пред`явлено по 4 особи, серед яких обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, котрі не мали різких відмінностей у віці, зовнішності, зрості, кольорі шкіри, тілобудові, порівняно з особами, які пред`являлись для впізнання, що повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 228 КПК України.

Крім того апеляційний суд зауважує, що заборона попереднього показу особі, яка впізнає, особи, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, пов`язана із можливістю розкрити особистість і вплинути на процес узнавання, або стати підказкою, кого саме треба впізнати.

Мета вказаної вимоги закону пояснюється врахуванням властивостей людської психіки, оскільки краще запам`ятовується і відтворюється той образ людини, що сприйнятий пізніше.

Разом з цим, з вказаних протоколів дійсно вбачається що проведення впізнання ОСОБА_13 було проведено в один день, за участі одних і тих самих осіб-статистів, однак, всупереч твердженням захисту, перед пред`явленням для впізнання ОСОБА_8 особи статисти переодягнулися та змінили своє місце розташування, а обвинувачений ОСОБА_8 сам обирав місце серед вказаних статистів.

Вказані слідчі дії було проведено за участю понятих, підписано всіма особами, які були присутні під час процесуальних дій.

В той же час, як зазначалося вище, обвинувачені в суді не заперечували факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень за встановлених судом обставин, а відтак, на переконання апеляційного суду, органом досудового розлідування хоча і було порушено процедуру пред`явлення для впізнання, однак вказані порушення, у цьому випадку, не є суттєвими та не свідчать про недопустимість протоколу пред`явлення для впізнання ОСОБА_13 від 15.11.2022 обвинуваченого ОСОБА_8 й не впливають на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину.

Отже, під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Будь-яких порушень, які б свідчили про неповноту судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

На переконання апеляційного суду покарання призначене ОСОБА_7 призначене судом із врахуванням положень ст.ст. 50, 65 КК України, обставин провадження, особи обвинуваченого та відсутності обставин, що обтяжують/пом`якшують покарання останньому, в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк, що є наближеним до мінімального, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень та не є явно несправедливим.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог закону, при ухваленні вироку, суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризуються задовільно, неодружений, проживає з бабусею, на обліках лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом"якшують або обтяжують покарання.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкцій інкримінованого злочину, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, на мінімальний строк з його реальним відбуванням.

При цьому, суд першої інстанції, не вбачав підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, з огляду на таке.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання,нижче від найнижчої межі,встановленоїдлятакоговидупокарання вЗагальнійчастині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину».Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69КК можливе,якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам,визначеним в законі:вони можутьбути визнані такими,що пом`якшують покарання відповідно до частин 1та/або2 статті66КК,і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У даному випадку, суд першої інстанції не встановив обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України. Не зазначено таких обставин й в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 .

Посилання захисника на повне визнання ним своєї провини, наявність жалю з приводу вчиненого, відшкодування моральної шкод, а також позитивна характеристика з місця проживання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та враховуються також й апеляційним судом, однак апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Таким чином, підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України відсутні, оскільки судом першої інстанції не встановлено, а в апеляційних скаргах не наведено обставин які б істотно знижували тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та свідчили б про те, що призначення покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією статті, буде явно не справедливим,.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_9 в судовому засіданні щодо невирішення судом долі речових доказів у провадженні, зокрема неповернення обвинуваченому ОСОБА_7 грошових коштів, вилучених у нього під час затримання, то вони не відповідають дійсності, а судом їх долю вирішено відповідно до положень ст. 100 КПК України, про що вказано у вироку суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4