Провадження №1-кп/761/164/2024
В И Р О К

іменем України

24 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

свідка ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва матеріали кримінального провадження №0007418 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баришівка, Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

- 24.07.2013 р. Баришівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

-16.09.2015 р. Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 24.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 30.06.2021року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 185 КК України, суд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_12 , 05 червня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, перебуваючи в Київському обласному центрі «Народого мистецтва», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Семена Петлюри, 16, зайшов до приміщення кабінету N?12, який розміщений на першому поверсі вказаного центру. Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_7 , звернув свою увагу на чорну шкіряну сумку, в якій знаходились цінні речі. В цей час в ОСОБА_13 виник злочинний умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Так, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для робочого персоналу, таємно вийняв із сумки мобільний телефон «Samsung Galaxy J700 Gold» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартість якого складає 5999 гривень 90 копійок, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності не представляє, на рахунку якої коштів не було, та таким чином незаконно заволодів чужим майном.

Так, ОСОБА_7 , таємно, повторно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_14 , на загальну суму 5999 гривень 90 копійок, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вищевказаними діями, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Крім того встановлено, що 04 липня 2016 року, приблизно о 14 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на п?ятому поверсі будинку N?26, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26, вільно зайшов до приміщення офісу N?507, який належить MAT «ДАТ«Чорноморнафтогаз». Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_7 , звернув свою увагу на ноутбук марки Asus X751VF, який лежав на робочому місті ОСОБА_15 .

Так, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для робочого персоналу, взяв ноутбук марки Asus X751VF та виніс його за межі офісу до ліфтового майданчику, після чого поклав його до власного рюкзака, який мав при собі, та таким чином таємно з корисливих мотивів викрав майно, яке належить НАГ «ДАТ«Чорноморнафтогаз», а саме: - ноутбук марки Asus X751VF (X751MA-TY120D) Black вартість якого складає 9391 гривень 64 копійки;

Таким чином, ОСОБА_7 , таємно, повторно викрав чуже майно, що належить ПАТ «ДАТ«Чорноморнафтогаз» на загальну суму 9391 гривень 64 копійки, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вищевказаними діями, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

ОСОБА_7 , на початку судового розгляду свою провину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях не визнав. Разом із тим, після дослідження письмових доказів судом, обвинувачений в судовому засіданні змінив свою позицію та свою провину у вчиненні кримінальних правопорушеннях визнав в повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище фактичним обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Так, обвинувачений під час його допиту надав показання, що дійсно на протязі 2016 року, однак ні точних дат ні точного місяця, в дрібницях не пам`ятає, здійснював крадіжки телефону та ноутбука. У своїх показаннях ОСОБА_7 , вказав, що зазначена майнова шкода, яка вказана у обвинувальному акті відповідає дійсності. Також обвинувачений в судовому засіданні заявив, що в теперішній час він щиро кається у вчинених кримінальних правопорушеннях, та шкодує про вчинене.

Крім повного визнання ОСОБА_7 , своєї вини у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень, його вина підтверджується наступними дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 , суду надала показання, що у червні 2016 року перебувала на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Семена Петлюри, 16. Пізніше вийшла з кабінету, та роздрукувавши документ на принтері, який знаходився поза межами свого кабінету повернулась до столу та помітила, що повз проходив чоловік одягнений в толстовку. Підійшовши до свого комп`ютера, помітила, що особистий телефон зник. Також, перебуваючи в залі судових засідань під час розгляду кримінального провадження, потерпіла вказала на ОСОБА_7 , як на чоловіка який виходив з кабінету, коли її телефон зник.

Вказані показання потерпілої, являються логічними та послідовними, в судовому засіданні було встановлено, що вони ніколи не були особисто знайомі з обвинуваченим та не перебували з ним в будь-яких відносинах, за таких підстав суд не вбачає підстав для визнання даних показань недостовірними та неправдивими.

На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілої, належними та допустимими оскільки, вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України, та не суперечать дослідженим письмовим доказам.

Крім показань потерпілої, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 яка будучи безпосередньо допитаною, у судовому засіданні у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України, підтвердила обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, у тому числі й в частині дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення та особи, що вчинила вказані кримінальні правопорушення. Так, аналізуючи зміст показань свідка, суд визнає їх належними, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також не вбачає підстав для визнання їх недостовірними та недопустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду надала показання, що вона працювала в 2016 році ТОВ «Вісті Мас- Медіа. 04.07.2016 року виходячи з офісного приміщення в якому працювала, при виході помітила, як невідома особа пройшла навпроти. Коли прийшла до свого кабінету та робочого місця виявила відсутність ноутбука. Свідок вказала, що вхід до офісного приміщення обмежений, однак ОСОБА_7 , за статурою тіла та зростом, схожий на особу, яка виходила в момент коли ноутбука пропав.

Проаналізувавши показання свідка у їх сукупності та нерозривному взаємозв`язку із показаннями обвинуваченого, потерпілої, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, суд дійшов висновку, що вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_7 , кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, вина ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується наступними письмовими доказами.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.06.2016 року ОСОБА_14 подала письмову заяву СКП ВП №4 про вчинення кримінального правопорушення, а саме, що невідома особа 17.06.2016 року викрала телефон;

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.07.2016 року ОСОБА_16 подала письмову заяву СКП ВП №4 про вчинення кримінального правопорушення, а саме, що 04.07.2016 за адресою: м.Київ, вул.. Богдана Хмельницького, 26 у офісі №507 виявлено крадіжку ноутбука «Асус».

Так, за результатами вищевказаної заяви, 13.06.2016 року до ЄРДР за № 0007418 було внесено відомості та доповнення до нього про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, заявником яких є ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ;

Протоколом огляду місця події проведеного слідчим від 07.06.2016 року та ілюстративної таблиці до нього.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 червня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_14 впізнає на фото №3 громадянина, який перебував за адресою: м.Київ, вул.. С.Петлюри, 16, виходив із кабінету №12, в якому в той час знаходилась сумка з якої зник її телефон.

Протоколом огляду місця події проведеного слідчим від 04.07.2016 року та ілюстративної таблиці до нього.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 листопада 2016 року, за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого остання впізнає на фото №2 чоловіка, якого бачила 04.07.2016 коли виходила з приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_3 .

Довідкою до протоколу впізнання особи за фотознімками, відповідно до якої на фото №2 зображений ОСОБА_7 .

Рапортом від 04.07.2016 о/у СВ ВП Шевченківського УП ГУНП ОСОБА_17 у м.Києві з диском до нього, на якому містяться відео файли з камер відео нагляду, які розміщені в приміщенні офісу «Чорноморнафтогаз», що за адресою: м.Київ, вул.. Богдана Хмельницького, 26.

Протоколом огляду предметів від 23.06.2016 року.

Постановою про визнання речовим доказом від 24.06.2016, відповідно до якої мобільний телефон «Samsung Galaxy J700 Gold» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартість якого складає 5999 гривень 90 копійок, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_3 визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_14 .

Постаново про визнання речовим доказом від 05.07.2016, відповідно до якої видаткову накладну №298269 від 29.09.2015 року визнано речовим доказом.

Копією видаткової накладної №298269 від 29.09.2015 року.

Вищевказані письмові докази є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Крім того, судом було допитано експерта ОСОБА_18 , яка повідомила суду, що за результатом проведеної нею експертизи від 24.11.2020 року №23585/2035/31497%31503/20-35 відповісти на питання поставленні на дослідження не виявилось за можливе. Так, відео надане на дослідження поганої якості, та покращити його неможливо.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Враховуючи викладене, суд визнає неналежними доказами висновок експерта від 24.11.2020 року №23585/2035/31497%31503/20-35 (з диском до нього), висновок експерта від 02.12.2021 №13640/21-35 з аудіо диском до нього, а також показання експерта ОСОБА_18 , оскільки вказані докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та суд позбавлений можливості надати відповідну правову оцінку щодо доведеності або не причентості обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, з урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями повторно, таємно викрав чуже майно (крадіжка).

У відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за аналогічні кримінальні правопорушення, (проти власності), не одружений, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь, тяжкість скоєного, що вчиненні ним кримінального правопорушення, відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком від 24.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки кримінальне правопорушення викладене у даному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 , вчинив під час іспитового строку, тобто після постановлення попереднього вироку та до повного відбуття покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення остаточного покарання за даним вироком у відповідності зі ст.ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного судом покарання по даному вироку у виді позбавлення волі, невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року у виді позбавлення волі.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , 30.06.2021 року був засуджений Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а тому суд, у відповідності до вимог. ч. 4 ст. 70 КК України, вважає за необхідне за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, частково скласти покарання, призначене даним вироком із покаранням вироку Деснянського районним суду м. Києва від 30.06.2021 року.

На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.), слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто період з моменту фактичного затримання обвинуваченого з 09.11.2016 року по 02.11.2017 року, а саме день звільнення з ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , у зв`язку з внесенням застави.

Також, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, який було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 16 000 гривень, яка була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України у м. Києві.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, за доцільне заставу повернути заставодавцю, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченонго ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком суду у виді 2 (двох) років позбавлення волі частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначених даним вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 4 (чотирьох) років, 2 (двох) місяців позбавлення.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 за даним вироком рахувати згідно початку строку, визначеного за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року з розрахунку день за день, а саме: з 06.12.2021 року (дата затримання).

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення з 09 листопада 2016 року до 02 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , у вигляді застави - скасувати.

Заставу визначену ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року у розмірі 16,000 грн., внесену за обвинуваченого ОСОБА_7 , на депозитний рахунок ТУ ДСА України у м. Києві - повернути заставодавцю відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Судові витрати за проведення судових експертиз, що в загальні сумі складає 24 597 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто сім) гривень 54 копійки стягнути з ОСОБА_7 , на користь держави.

Речові докази по даному кримінальному провадженню:

-DVD-R диски з відеозаписами та видаткову накладну - залишити в матеріалах кримінального провадження.

-Мобільний телефон «Samsung Galaxy J700 Gold» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_3 - залишити у володінні власника.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Шевченківського районного суду м. Києва.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1