Провадження №11-кп/801/178/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2023 за № 0000157,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Стадниця Вінницького району Вінницької області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, непрацевлаштованого, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вказаним вироком визнано ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно з частиною першою статті 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та пунктів 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази: прозорий поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, який поміщений до спецпакету НПУ № WAR1168173, та передані на зберігання до камери речових доказів Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області - знищити.

Арешт, накладений на зазначені речові докази на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2023, скасовано.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 1912 (одну тисячу дев`ятсот дванадцять) гривень витрат на залучення експертів.

Згідно з вироком ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та баючи їх настання, діючи умисно, , всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», за невстановлених обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежений, амфетамін, яку в подальшому незаконно зберігав при собі без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_9 , реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропних речовин без мети збуту, 13.04.2023 незаконно зберігаючи її при собі, проходячи біля будинку № 163, що по вул. І. Богуна у м. Вінниці, близько 19.40 год. був зупинений працівниками Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області. На запитання працівників поліції про наявність при собі заборонених речей ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини, будуть викриті, повідомив, що у нього наявні заборонені речовини, які він зберігає при собі для власного вживання.

У ході проведення огляду місця події в період часу з 20.18 год. по 20.22 год. 13.04.2023 біля будинку № 163 по вул. І. Богуна у м. Вінниці ОСОБА_9 у присутності двох понятих дістав із зовнішньої кишені куртки, в яку він був одягнутий, поліетиленове упакування з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка в подальшому була вилучена.

В порошкоподібній речовині білого кольору міститься психотропна речовина, обіг якої обмежений, амфетамін. Загальна маса амфетаміну становить 1,7750 г, що є великими розмірами.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковано за частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, за ознаками незаконного придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та надав суду чіткі й послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому діяння, які узгоджуються з відомостями, зазначеними в обвинувальному акті.

Зокрема, повідомив суду, що по вул. І. Богуна в м. Вінниці біля стовпа він знайшов пакетик з порошкоподібною речовиною. Оскільки раніше він вживав амфетамін, він зрозумів, що знаходиться у знайденому пакетику, тому підібрав його та поклав у пачку з-під цигарок з метою подальшого вживання. В подальшому, його зупинили працівники поліції та запитали про наявність заборонених речовин, після чого він добровільно видав наявну у нього порошкоподібну речовину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити оскаржуваний вирок в частині покарання, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України в виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Призначене покарання є занадто суворе та таке, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вказує, що як під час проведення досудового розслідування, так і судового розгляду обвинувачений багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення. Так, визнаючи свою вину в скоєному, ОСОБА_9 , щиро покаявся та активно сприяв слідству, що свідчить про його готовність змінити свою поведінку та взяти відповідальність за вчинене, змінив спосіб життя та гарантує, що ніколи не матиме стосунку до наркотичних засобів, навіть після їх легалізації . Натомість покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ч.1 ст.75 КК України істотно обмежує можливості ОСОБА_9 у його планах та прагненнях у майбутньому щодо обрання місця роботи, перетину кордону.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу захисника, просив її задовольнити, вказав, що неофіційно працює у свого батька.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам закону оскаржуваний вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як слідує з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно із ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція ч.2 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, колегія суддів вважає, що при його призначенні судом першої інстанції були правильно враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який має незакінчену вищу освіту, непрацевлаштований, неодружений, раніше не судимий, на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжує покарання.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.2 ст.309 КК України в виді двох років позбавлення волі із застосуванням ст.75, 76 КК України.

При цьому, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції враховані обставини, на які посилаються захисник у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання, оскільки вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Неспроможними також є доводи захисника про те, що суд першої інстанції, зважаючи на ряд пом`якшуючих покарання обставин, мав право застосувати приписи ст. 69 КК України щодо обвинуваченого.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винуватого, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винуватого.

Як слідує з апеляційної скарги захисник як на підставу застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України посилається на щире каяття, активне сприяння слідству, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції встановлено наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, що є недостатнім для застосування положень статті 69 КК України.

Колегія суддів не може погодитися із доводами захисника про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, у виді активного сприяння слідству, оскільки кримінальне правопорушення розкрито та встановлено особу ОСОБА_8 лише завдяки діям працівників правоохоронних органів, які зупинили обвинуваченого на вулиці.

Таким чином, обвинувачений, усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини, будуть викриті, повідомив про те, що у нього наявні заборонені речовини, які він зберігає при собі для власного вживання.

Колегія суддів також не вбачає підстав для застосування більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 309 КК України в виді штрафу, зважаючи на особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, у той час, коли розмір штрафу, передбачений санкцією інкримінованої статті, становить від 34000,00 гривень до 85000,00 гривень.

На переконання колегії суддів, такий вид покарання не зможе бути виконаний обвинуваченим самостійно через відсутність джерела доходу, а участь інших осіб, у тому числі і матеріальна допомога в оплаті штрафу, буде суперечити поняттю покарання як такого, визначеному ч.1 ст.50 КК України, згідно із якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відтак, у колегії суддів наявні обґрунтовані сумніви щодо можливості належного виконання обвинуваченим вказаного покарання.

Колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України є доцільнішим, зважаючи на особу обвинуваченого, який повідомляв, що раніше вживав амфетамін і розумів, що знаходиться у знайденому пакетику, а тому й підібрав його та поклав у пачку з-під цигарок з метою подальшого вживання, вказане покарання навпаки сприятиме перевихованню та попередженню вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 , оскільки за своїм змістом дозволяє здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого, який під загрозою реального відбування призначеного покарання, зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Крім того, таке покарання краще дисциплінує особу, ніж покарання в виді штрафу, наводить особу на роздуми про переоцінку своїх дій та необхідність обрання правильної моделі поведінки у цивілізованому суспільстві.

Безпідставними є доводи захисника про те, що покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України істотно обмежує можливості ОСОБА_9 у його планах та прагненнях у майбутньому щодо обрання місця роботи, перетину кордону, оскільки покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак, таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально-каране діяння.

При цьому, захисником не наведено ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду поважних причин, які унеможливлюють, перешкоджають або становлять надмірний тягар виконувати обвинуваченим ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1, п.2,4 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання обвинуваченому за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для його пом`якшення з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 а