Номер провадження: 11-кп/813/150/24
Справа № 505/1346/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000878 від 09 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянин України, має професійно-технічну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених

обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2021 року

ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання з процесуальними витратами та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_7 02 вересня 2020 року, близько 20 години, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, керуючи технічно справним автомобілем марки "VOLKSWAGEN LT 46" номерний знак НОМЕР_1 , у вечірній час доби та в умовах достатньої видимості здійснював рух по асфальто-бетонному, сухому, чистому дорожньому покриттю дороги з проспекту Перемоги, м.Подільськ, Одеської області, в напрямку вул.Льва Толстого, м.Подільськ, Одеської області, на якому організований односторонній, дворядний рух у кожному напрямку, без дорожньої розмітки, у правій смузі свого напряму руху зі швидкістю 27,1...28.4 км/год., що не перевищує установлену в межах населених пунктах швидкість руху не більше 50 км/год. Минувши нерегульований пішохідний перехід ОСОБА_7 в порушеня вимог п.1.5) та п.п «б», «д» п.2.3) «Правил дорожнього руху» України, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, а саме передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховував на їх відвернення, перетнувши нерегульований пішохідний перехід, не врахувавши дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, а саме пішохода ОСОБА_8 , який рухався далі нерегульованого пішохідного переходу з ліва на право по відношенню до руху автомобіля, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру не переконався у безпеці свого руху, заходів щодо зупинки транспортного засобу у межах видимості дороги у вечірню пору доби та в умовах достатньої видимості не застосував, а навпаки, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, здійснив наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , чим порушив вимоги п.12.3) «Правил дорожнього руху» України.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми: закритої травми органів грудної порожнини в вигляді перелому правих ребер по декільком лініям: перелому 4-5 ребер по передньо-пахвовій, 8 ребра по середньо-пахвовій та 7 і 9 ребер по задньо-пахвовій лініям, ускладнені розвитком правобічного гемопневмотораксу, забою м`яких тканин та множинних саден грудної клітини, забою м`яких тканин та саден обличчя, обширної рани в області правого ліктьового суглобу, відкритого перелому нижньої третини правої плечової кістки, відкритого перелому верхньої третини правої променевої кістки зі зміщенням, вивиху правого передпліччя назовні, рани тильної поверхні правої кисті, посттравматичного обмеження рухів в правому ліктьовому суглобі середнього ступеня тяжкості, масивного садна лівої верхньої кінцівки, закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки, посттравматичного обмеження рухів в лівому плечовому суглобі середнього ступеня тяжкості, множинних саден нижніх кінцівок. Зазначені тілесні ушкодження не є загрозливими для життя ти відповідно до п.2.2.2. і 4.6 «Правил встановлення тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 p., належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Відповідно до ПДР України встановлено, що водію автомобіля марки "VOLKSWAGEN LT 46" номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 необхідно було знизити швидкість руху керованого ним автомобіля до швидкості руху пішохода, або зупинити автомобіль, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п.1.5), п/п «б», «д» п.2.3), п.12.3) «Правил дорожнього руху України».

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок, застосувати ст.69 КК України, та виключити з вироку вказівку на призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що після дорожньо-транспортної пригоди він надав першу допомогу потерпілому, викликав швидку допомогу, в подальшому вибачився перед потерпілим та відшкодував матеріальну шкоду.

ОСОБА_7 зазначив про те, що він співпрацював з органом досудового розслідування та щиро розкаявся у вчиненому, він вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Крім того, ОСОБА_7 наголосив, що періодично працює водієм і позбавлення водійського посвідчення поставить його у скрутне матеріальне становище.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 звернувся до суду з заявою про розгляд апеляційної скарги без його участі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, а також вид та розмір призначеного йому основного покарання, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав, які дозволяють не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Так, загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України, у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 передбачала обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами

Апеляційний суд констатує, що вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носило безальтернативний характер застосування і було обов`язковим для суду.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що положеннями ч.1, 2 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з вищевикладеного убачається, що ч. 1 ст. 69 КК може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч.2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 березня 2023 року, у справі № 185/1030/22 вказав на те, що, оскільки водія визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 286 КК, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.

При цьому, апеляційний суд зазначає про те, що санкцією ч.1 ст.286 КК України, передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Між тим, суд першої інстанції, з урахуванням усіх пом`якшувальних обставин, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у мінімальній межі, передбаченій санкцією ч.1 ст.286 КК України, на строк 1 рік.

На думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2021 року, яким ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4