В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради

ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 17.03.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, громадянина України, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи раніше засудженим вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України, який був змінений ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 16.03.2023 року, до покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість повторно вчинив умисний корисливий злочинин проти власності за наступних обставин.

Так, 16 березня 2023 року близько 14 годину 36 хвилин, неповнолітній ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, таємно, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його в свою власність, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав сумку фірми-виробника «GUESS» VG797023 JSV, сума якої 2964,00 гривень, сумку фірми виробника «CALVIN KLEIN JEANS», сума якої 1151, 00 гривень та грошові кошти в сумі 582 гривень.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 залишив місце події та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 збитків на суму 4697, 00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_7 не скористалася правом на участь у судовому засіданні та подала заяву, згідно якої просила провести розгляд справи без її участі зазначивши, що претензій матеріального чси морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки викрадене майно їх повернуто, вид і міру покарання залишає на розсуду суду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, просив суворо його не карати, та зобов`язався не вчиняти таких дій у майбутньому.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив умисний тяжкий злочин, особу винного, який станом на момент вчинення злочину був неповнолітній, є раніше судимим, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, суд враховує факт повернення потерпілій викраденого майна. Судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді, ризик вчинення ОСОБА_4 ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний трок може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, не можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. В ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази та засудив свою протиправну поведінку, а викрадене у потерпілої майно повернуто останній.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст.69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а саме сприяння розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, дані про особу обвинуваченого, в тому числі висновок органу пробації, процесуальну позицію прокурора, який вказав на можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання, суд враховує, що останній вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2022 року, який був змінений ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 16.03.2023 року, був засуджений до покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, у період іспитового строку повторно вчинив умисний злочин проти власності, та призначає покарання у виді позбавлення волі за правилами, визначеними ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що обвинувачений засуджується до покарання у виді позбавлення волі, яке має відбувати реально, суд вважає за необхідне з метою забезпечення відбування обвинуваченим покарання за цим вироком, а також уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, залишити ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2022 року, який був змінений ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 16.03.2023 року, до призначеного покарання за цим вироком та остаточно призначити йому покарання у вигляді 3 /три / роки і 2 /два/ місяці позбавлення волі.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 13.07.2022 по 21.10.2022 згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2022 року, який був змінений ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 16.03.2023 року, та з 11 години 35 хвилин 19 жовтня 2023 року по теперішній час.

Речові докази:

- банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_1 ; банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_3 ; посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; чохол для документів жовтого кольору; сітчастий гаманець чорного кольору; грошові кошти в сумі 582 гривень (2 купюри номіналом 200 гривень №УК5176950, СЖ0631597; 3 купюри номіналом 50 гривень №ФВ1785648, ТЕ1398950, СК6492697; 1 купюра номіналом 20 гривень №ЦЖ5486762; 1 купюра номіналом 2 гривень №СЕ4345600); три блістери таблеток «Парацетамол», «Лоперомід», «Цетрамон»; олівець косметичний; косметичний засіб «Dior Lip Maximizer»; жіночу сумку коричневого кольору, марки «Guess»; жіночу сумку «Calvin Klein Jeans», які повернуто потерпілій вважати повернутими за належністю;

- оптичний носій інформації CD-R із записами з камер відеонагляду, встановлених на фасаді будинку АДРЕСА_3 за 16 березня 2023 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі за проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-23/2959-ТВ від 24.03.2023 у розмірі 1 699,02 /одну тисячу шістсот дев`яносто дев`ять грн. дві коп./ грн.; дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/107-23/4755-Д від 16.05.2023 у розмірі 1 195,00 /одну тисячу сто дев`яносто п`ять/ грн.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1