Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2024 року м. Рівне

Справа № 570/4038/23

Провадження № 11-кп/4815/158/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000386 від 11.07.2023 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, востаннє засудженого 29.03.2022 року Костопільським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць, -

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 29.03.2022 року у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

Строк покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та виробів у сумі 1912 грн.00 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду 06 липня 2023 року, о 12 год. 30 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання в порушення вимог ст. ст. 6, 7, 8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», придбав шляхом привласнення знайденого, під час прогулянки на локальній зоні поряд відділення № 4 ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», що розташована за адресою: с. Городище вул. Рівненська, Рівненського району Рівненської області, наркотичний засіб - канабіс, масою 14,437 г (в перерахунку на висушену речовину), який був упакований в поліетиленовий згорток, що відповідно до Таблиці І Списку І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено.

Про незаконне придбання наркотичного засобу, ОСОБА_6 службову особу державної установи не повідомив, добровільно не здав, а діючи всупереч вищевказаному Закону Україну умисно, незаконно, тобто без передбаченого законом дозволу, помістив до своїх штанів та зберігав при собі з моменту придбання до 10 год. 49 хв. 10 липня 2023 року, тобто до моменту вилучення працівниками ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» під час особистого обшуку.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на суворість призначеного судом остаточного покарання.

Звертаючи увагу на щире каяття та сприяння розкриттю злочину, просить призначити остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України з врахуванням ст. 72 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції судовий розгляд даного кримінального провадження відбувся у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України з дотримання вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно висновок суду про доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, в апеляційній скарзі не оскаржується і апеляційною інстанцією вирок суду в цій частині не перевіряється.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи обвинуваченого щодо суворості призначеного остаточного покарання є необгрунтованими.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені вимоги дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо міри призначеного йому остаточного покарання, встановила, що суд першої інстанції при обранні виду та визначенні міри покарання врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, однак на шлях виправлення та перевиховання не став, вчинив новий злочин під час відбування покарання у виді позбавлення волі, характеризується посередньо. Судом враховано також обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Врахувавши дані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, визначивши остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з застосуванням принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком з врахуванням ст. 72 КК України у виді позбавлення волі саме на призначений відповідно до оскаржуваного вироку строк.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З наявної в матеріалах кримінального правопорушення довідки ДУ «Городищенська ВК (№ 96)» від 31.07.2023 року № 07/2916 вбачається, що станом на 31.07.2023 року невідбута ОСОБА_6 частина покарання становила 03 роки 11 днів позбавлення волі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 належним чином урахував наведені положення матеріального закону, дав відповідну оцінку встановленим обставинам кримінального правопорушення, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з особливостей кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, обставинам, які пом`якшують покарання, на які і звертає увагу обвинувачений у апеляційній скарзі та виходячи з мети і принципів справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання, прийшов до переконливого висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства на визначений у вироку суду строк.

При цьому, колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

Колегія суддів звертає увагу, що виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Тому покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності даним про особу винного, відповідати встановленим вимогам закону.

За наведеного, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, зокрема, і остаточне, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, з врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим внаслідок суворості, на що покликається обвинувачений, колегія суддів не знаходить.

На переконання колегії суддів, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для зміни вироку з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого доводів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3