Справа № 154/617/20 Провадження №11-кп/802/608/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000813, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Сокальського району, с. Піддубне, жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, раніше судимого: востаннє 06.02.2017 за ч. 1,2 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 82 КК України звільнений 21.01.2019 від відбування покарання із заміною невідбутої частини покарання на більш м`яке у виді виправних робіт строком на 1 рік 5 місяців 8 днів із відрахуванням в дохід держави 20% заробітку щомісячно; 10.05.2023 за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці 2 дні (вирок не приведений до виконання і засуджений не відбував покарання),

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, із застосуванням пп. а п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, у відповідності до якої одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10.05.2023, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Визначено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2965 грн майнової шкоди, 1500 гривень моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , 30.11.2019, близько 20 години, в м. Володимирі-Волинському, реалізовуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , шляхом застосування насильства, яке виразилось у поштовху в спину та поваленні на асфальтне покриття ОСОБА_11 , повторно відкрито викрав з її руки сумочку вартістю 200 грн., в котрій знаходився мобільний телефон марки "Samsung Galaxy J3" imei 1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 , вартістю 2000 грн., два гаманці, один вартістю 100 гривень, другий вартістю 400 грн., та грошові кошти у сумі 280 гривень та 60 злотих (згідно курсу НБУ станом на 30.11.2019 становить 367,2), внаслідок чого заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 3347,20 гривень.

Крім цього, 13.12.2019 близько 17 год. 05 хв., в м. Володимирі- Волинському, ОСОБА_7 , реалізовуючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись на зупинці громадського транспорту навпроти магазину «Копійочка», що по вул. Луцькій, 13, без застосування насильства, повторно відкрито викрав жіночу сумочку вартістю 150 гривень в котрій знаходився мобільний телефон марки "Samsung Galaxy J1 " вартістю 2000 гривень, чохол на телефон вартістю 100 грн., дві сім-картки вартістю по 100 грн кожна, грошові кошти у сумі 315 грн., гаманець вартістю 200 грн., належні ОСОБА_10 , що лежала на лавці поряд з місцем перебування потерпілої, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 2965 гривень.

Також на початку квітня 2020 року, (точний час та дата в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні столярного цеху на території КП «УЖК», що на вул. Шевченка, 11, в місті Володимиру-Волинському Волинської області, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном з метою наживи, повторно таємно викрав із шафи фрезерну машинку марки "BEST МФ-2300", вартістю 2100 гривень, в результаті чого заподіяв КП «УЖК» матеріальну шкоду на вказану суму.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що покладені в основу вироку показання свідків на його переконання, не підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Крім того, сторона захисту стверджує, що обвинувачення грунтується на показаннях заінтересованих осіб (свідків) та двічі судимого свідка ОСОБА_12 . Захисник вважає, оскільки є інформація, що свідок ОСОБА_12 , давав свідчення під примусом поліцейських, то є необхіність повторного допиту вказаного свідка.

Також апелянт звертає увагу, що за епізодом крадіжки фрейзерної машинки жодний із свідків не вказав про належність цієї фрейзерної машинки саме КП «УЖК» та документів на підтвердження належності її вказаній органіїзації не надано. Тому на думку захисника, є можливість стверджувати, що суд з невідомих причин мав упереджене ставлення до ОСОБА_7 , оскільки здійснює розгляд інших кримінальних провадженнь щодо нього, тому відкрито став на сторону обвинувачення і виніс упереджене рішення, а не виправдувальний вирок. Просить скасувати оскаржений вирок та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_7 .

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. На адресу Волинського апеляційного суду від вказаних потерпілих будь-яких клопотаннь не надходило.

Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду кримінального провадження у відсутності вказаних потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, прокурора, який відносно її задоволення заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України з наведенням належних мотивів та підстав для його ухвалення.

Цих вимог кримінального та кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався, висновки суду першої інстанції підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, ретельно проаналізувавши доводи як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, належним чином їх перевіривши та надавши змістовні відповіді, з наведенням докладних мотивів постановленого рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 фактично зводяться до перевірки апеляційним судом судового рішення на предмет достовірності та належності показань свідків та потерпілих, які покладені в основу оскарженого вироку.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у суді першої інстанції повідомили обставини подій, які відбулися з ними 30.11.2019 та 13.12.2019. Зокрема, потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що 13.12.2019 близько 17 години вона вийшла з маршрутки на зупинці громадського транспорту навпроти магазину «Копійочка» в м. Володимирі на вул. Луцькій та чекала свою доньку. Із собою мала жіночу сумку, котру поставила на лавці біля себе. У сумці був телефон, ключі, гаманець з грошима. На зупинку підбіг чоловік, викрав її сумочку та побіг з місця події. На зупинці стояв інший чоловік, котрий сказав, що знає особу, яка викрала її сумку та побіг за ним. Через деякий час цей чоловік повернувся на зупинку і сказав, що не наздогнав особу, котра викрала сумку. Вказані показання потерпілої підтвердили свідки ОСОБА_13 та очевидець події ОСОБА_12 .

Апеляційний суд при цьому відкидає твердження захисника, що ОСОБА_12 оговорив обвинуваченого, оскільки дав такі свідчення під тиском працівників поліції і такого факту не було зовсім, тому в судовому засіданні хоче змінити свої покази.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що показання ОСОБА_12 дані суду під присягою, він попереджений про кримінальну відповідальність, встановлено, що дає їх добровільно, при цьому усвідомлює наслідки кримінальної відповідальності за дачу суду завідомо неправдивих показань.

Разом з тим, що стосується клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_12 , то колегія суддів відмовляє у його задоволенні, оскільки захисником не наведено жодних аргументованих обґрунтувань щодо необхідності такого допиту. Твердження про надання ОСОБА_12 показань під тиском працівників поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки із заявою до правоохоронних органів захисник не звертався, свідок давав показання під присягою і будь-які підстави для висновку, що показання ОСОБА_12 надані під тиском відсутні, крім припущень захисника. В даному випадку, на переконання апеляційного суду, аргументи сторони захисту про повторний допит свідка фактично зводяться до незгоди із правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції в оскарженому вироку суду. При цьому сама лише незгода захисника з оцінкою певних конкретних доказів та припущення щодо недостовірності показань не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Крім того, сам захисник наводить взаємовиключні твердження щодо свідка ОСОБА_14 , оскільки вказує, що безпідставно взято до уваги показання останнього як двічі судимого, а надалі вважає достовірним його ж твердження про примус при наданні показань та бажання змінити свої показання.

Отже, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення ОСОБА_15 відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, крім показань потерпілої та свідків свідчать також долучені до матеріалів кримінального провадження докази, які були досліджені судом, зокрема: рапорт Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області, яким встановлено, що ОСОБА_13 повідомила працівників поліції про те, що 13.12.2019 близько 17 години на вул. Луцькій в м. Володимирі-Волинському у ОСОБА_10 , котра є її мамою, невідома особа викрала сумочку, в котрій був мобільний телефон, банківські картки, паспорт; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.12.2019, який підтверджує, що потерпіла ОСОБА_10 зверталась в поліцію з приводу викрадення у неї 13.12.2019 близько 17 години 05 хвилин на вул. Луцькій в м. Володимирі-Волинському жіночої сумки із особистими речами; протокол пред`явлення особи для впізнання від 24.12.2019 та фототаблицею до нього, де під час даної слідчої дії свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 , як особу, котра 13.12.2019 на вул. Луцькій в м. Володимирі-Волинському, відкрито заволоділа майном ОСОБА_10 .

За епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України щодо потерпілої ОСОБА_11 вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка на зупинці бачила молодого чоловіка в чорній куртці з капюшоном, високого зросту, худорлявого, котрий пішов за ними. Цей же чоловік вдарив її, внаслідок чого вона впала на землю і він вирвав з її руки сумочку. Потерпіла наголосила, що бачила обличчя ОСОБА_7 , коли він перебував на зупинці та під час слідчих дій в поліції вона вказала на ОСОБА_7 , як на особу, котра викрала у неї сумку з речами.

Також вина ОСОБА_7 доводиться наступними дослідженими та перевіреними судом першої інстанції доказами, а саме: рапортом Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області від 30.11.2019 відповідно до якого ОСОБА_11 повідомила працівників поліції про те, що 30.11.2019 близько 20 години на вул. Драгоманова в м. Володимирі-Волинському особа чоловічої статті збила її з ніг та викрала сумку в якій був мобільний телефон, банківській картки, два гаманці, 60 злотих, 200 гривень; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.11.2019, який підтверджує, що потерпіла ОСОБА_11 зверталась в поліцію з приводу викрадення у неї 30.11.2019 близько 20 години 05 хвилин в м. Володимирі-Волинському жіночої сумки із особистими речами; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.12.2019 та фототаблицею до нього, де під час даної слідчої дії потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_7 , як особу, котра 30.11.2019 в м. Володимирі-Волинському, відкрито заволоділа її сумкою із особистими речами; протоколом доступу до речей і документів від 29.01.2020, відповідно до якого мобільним телефоном імеі НОМЕР_3 , котрий належить потерпілій ОСОБА_11 , з 02.12.2019 користується абонент із номером мобільного телефона НОМЕР_4 , котрий належить ОСОБА_7 . Та обставина, що номером мобільного телефона НОМЕР_4 користується саме ОСОБА_7 підтверджується довідкою Ломбард «Заставно-кредитний дім», відповідно до якої при зверненні до ломбарду особисто ОСОБА_7 зазначав саме цей номер телефону.

Надаючи оцінку доводам захисника про те, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_12 не могли бачити ОСОБА_7 під час вчинення злочину щоб надалі його впізнати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.

Регламентований ст. 228 КПК України порядок пред`явлення особи для впізнання, в тому числі і впізнання за фотознімками, передбачає опитування особи, яка впізнає, зокрема, про зовнішній вигляд упізнаваної особи, та проводиться з метою з`ясування чи у пам`яті особи, яка впізнає, відобразилися певні риси та особливості упізнаваної особи.

В той же час, вимоги ч. 1 ст. 228 КПК України, слідчим дотримано та попередньо з`ясовано за якими ознаками зовнішнього вигляду, прикметами або сукупністю ознак, вказаний свідок ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_11 може впізнати особу, яка вчинила грабіж 13.12.2019 та у випадку свідка ОСОБА_11 вчинила грабіж 30.11.2019, в протоколі зафіксовано ознаки зовнішнього вигляду, прикмети за якими свідок та потерпіла впізнали цю особу.

Згідно ч. 6 ст. 228 КПК України впізнання може проводитися за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частині першій цієї статті, при цьому згідно ч. 7 цієї статті фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення.

Потерпілій ОСОБА_11 було пред`явлено фотографії осіб, які схожі за віком та які не мають суттєвих відмінностей між собою, зокрема на фотознімках зображено особи молодого та середнього віку, вказані особи мають однакове за кольором волосся, однакові зачіски, схожі риси обличчя, подібний одяг. Посилання захисника, що потерпіла не могла бачити ОСОБА_7 в момент грабежу є необґрунтованими, оскільки вона показала, що чоловік якого вона бачила на зупинці, зокрема, його обличчя прослідував за нею. Надалі вона впізнала ОСОБА_7 , оскільки та особа, яка викрала сумку була одягнена в той самий одяг, що особа, яка стояла на зупинці, тому твердження захисника є його суб`єктивним баченням, яке є відмінним від висновків суду.

Апеляційний суд також відкидає твердження сторони захисту про те, що залишився не підтвердженим факт належності фрезерної машинки саме організації КП «УЖК».

Так, вина ОСОБА_7 за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України підтверджується листом Ломбарду «Заставно-Кредитний Дім» від 06.05.2020 з якого вбачається, що ОСОБА_7 08.04.2020 о 12:39:26 заклав до ломбардного відділення фрезерну машинку, котра 04.05.2020 відкуплена; протоколом огляду та фототаблицею до нього від 26.05.2020, який підтверджує, що ОСОБА_7 04.05.2020 із відділення Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» забрав фрезерну машинку «ВESТ МФ-2300», котра була викрадена у КП «УЖК»; накладною від 26.08.2019; платіжним дорученням №2758 від 27.08.2019, котрі підтверджують, що викрадена фрезерна машинка «ВESТ МФ-2300» була придбана за кошти КП «УЖК».

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , котрі не були очевидцями самої події, однак надані ними покази є непереконливими, правдивими і у сукупності із письмовими доказами підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викрадені чужого майна, вчиненому повторно.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявна інформація щодо належності фрезерної машинки «BEST МФ-2300» організації КП «УЖК», а саме: копія інструкції по експлуатації вказаної фрезерної машинки, копія накладної про купівлю, платіжне доручення.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини та необхідність виправдати ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованими.

Суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши всі докази у кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення доведено вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень в повному обсязі.

Досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом застосування до нього покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування вироку чи виправдання ОСОБА_7 , як про це просить захисник в апеляційній скарзі, тому колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, то апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржений вирок, - без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: