Справа № 711/8299/23
Номер провадження 1-кп/711/234/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000161 від 10.04.2023, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який перебуває на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву солдатського складу батальйону резерву військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасник бойових дій, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 24.12.2022 о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу, без поважних причин в умовах воєнного стану з лікувального закладу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 30.01.2023 не звернувся до КНП «Синельниківський ЦПМСД СМР», де перебував на стаціонарному лікуванні до 10.02.2023 та останній діючи з прямим умислом, з тих же мотивів та спонукань 11.02.2023 о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу, без поважних причин в умовах воєнного стану з лікувального закладу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 21.02.2023 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, але від дачі детальних показів відмовився. Щиро розкаюється в скоєному та просив суворо не карати.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін судового засідання, не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів, особу винного, межі, установлені санкцією статті КК України.

Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою його відповідальність обставиною, суд визнає з`явлення зі зізнанням, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_4 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, але враховуючи співпрацю обвинуваченого зі стороною обвинувачення у ході досудового розслідування, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, приймаючи до уваги тяжкість злочину та особу ОСОБА_4 , а саме те, що він раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем проходження служби характеризується посередньо, приймав безпосередню участь у бойових діях або у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та має статус учасника бойових дій, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, враховуючи, що останній самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 , а також наявність обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за можливе призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України з застосуванням положення ст. 75 КК України.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не знаходить, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення вищезазначеного, мінімального виду покарання для виховання обвинуваченого.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 349, 368-371, 374,615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання за ч.5 ст.407 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1