НОВОАРХАНГЕЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19.02.2024смт. Новоархангельськ394/283/23 1-кп/394/15/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника - адвоката: ОСОБА_5

потерпілої: ОСОБА_6

представника потерпілого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новоархангельськ матеріали кримінального провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 02.01.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Мала Виска освіта середня-спеціальна, одруженого, утриманців та пільг немає, військовозобов`язаного, перебуває на службі на посаді водія у військовій частиніНОМЕР_2 , стан здоров`я задовільний, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правпорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть одного потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому за таких обставин:

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді водія автомобільного відділення технічного взводу аеродромно-технічної роти, 02.01.2023 року діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11,13 Статуту внутрішньої служби збройних сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України затверджених ПКМУ від 10.10.2001 №1306,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку судово-медичної експертизи -1,59 г/дм3), керував автомобілем «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_8 та здійснював рух по автомобільній дорозі М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине з боку м. Кропивницького у напрямку м. Умань, рухаючись у світлу пору доби у зазначеному напрямку, водій ОСОБА_9 проявив власну недбалість до забезпечення власних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України, діючи з протиправною недбалістю, не контролюючи свої дії через стан алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, щоб не наражати на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху. Цілеспрямовано порушуючи законодавство України в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо прямої заборони керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи рух на вказаному транспортному засобі у вказаному напрямку ОСОБА_4 , нехтуючи вимоги п.п. 12.6 (г) та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України рухався автомобільними дорогами за межами населеного пункту зі швидкістю 145 км/год. (показники спідометра автомобіля, яка значно перевищувала дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги. Під час подальшого руху близько 07:30 год., рухаючись на території Новоархангельської територіальної громади Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 , керуючи вищевказаним транспортним засобом, нехтуючи елементарними вимогами, щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, не переконався у відсутності транспортного засобу на смузі зустрічного руху та грубо порушуючи вимоги п. 1.2, 10.1, 12.1, 13.1, та 13.3 Правил дорожнього руху України, не забезпечив безпечного інтервалу під час зустрічного роз`їзду, не впоравшись з керуванням змінив напрямок руху керованого ним автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху. У цей час у зустрічному напрямку, зі сторони м. Умань, в напрямку м. Кропивницький, в межах своєї смуги рухався автомобіль BMW 3161 реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_10 , з яким на відстані 23, 3 м до будинку, що за адресою вул. Чкалова, 137 в смт Новоархангельськ відбулося зіткнення. В подальшому автомобіль «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуваючи у стані заносу у некерованому стані відкинуло на металевий колесо відбійник та на відстані 59,24 м від місця зіткнення транспортних засобів автомобіль зупинився.

Таким чином водій ОСОБА_4 , діючи з протиправною недбалістю, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності). Хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив експлуатацію транспортного засобу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, при цьому через значне перевищення дозволеної (не більше 90 км/год) та допустимої швидкості керованого ним автомобіля, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку , та як наслідок без нагальної на те потреби. Не пов`язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху України, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, тобто грубе порушення водієм ОСОБА_4 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та в результаті якої водій автомобіля BMW 3161 реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини та живота з переломом грудної клітини та живота, з переломом третього грудного хребця та множинними переломами ребер справа та зліва (1,2,3,4,5,6,7,8,9 ребра) по передньо-пахвинним та середньо-ключичним лініям з ушкодженням плеври та тканини лівої легені, серця, печінки та селезінки, крововиливу у плевральну та черевну порожнину з розвитком травматичного шоку та відкритого перелому лівої плечової кістки у нижній її третині, які мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя, і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також у гр.-на ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки у нижній її третині, а також закритих переломів обох кісток лівої гомілки у нижній третині, які як у живих осіб, мають ознаки середнього ступеня тяжкості, так як викликають тривалий розлад здоров`я на термін більше трьох тижнів. Всі ушкодження спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, що підтверджується забарвленням крововиливів, станом поверхні саден, відсутністю ознак зрощення переломів кісток, вираженими крововиливами у м`які тканини у місцях ушкоджень. Види ушкоджень (крововиливи, синці, садна, переломи, надриви), властивості ран (щілинно- та лінійна форми, нерівні зсаджені краї, наявність в проекції ран переломів кісток та розмічення підлеглих тканин) в сукупності свідчать, що всі вони спричинені значною за силою дією тупих предметів. Множинність, масивність тілесних ушкоджень, локалізація їх на різних анатомічних ділянках та протилежних поверхнях тіла, наявність ознак різного струсу тіла у вигляді крововиливів у фіксуючо- підвішуючий апарат внутрішніх органів) в сукупності дають підстави стверджувати, що в даному випадку мала місце транспортна травма, зокрема зіткнення двох транспортних засобів з наступним травмуванням гр.-на ОСОБА_10 , шляхом ударів різними ділянками тіла (тулубом, кінцівками), обумовленого інерційним зміщенням останнього, до частин салону автомобіля. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої тупої травми грудей та живота з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. Таким чином між спричиненням потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_10 етилового спирту не виявлено, пасажир автомобіля «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ: рани тім`яної ділянки голови справа, рани на шкірі лобно-скроневої ділянки зліва, струсу головного мозку, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6-ти діб. Також у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритого кураєвого перелому крила правової клубової кістки, які мають середнього ступеня тяжкості, так як викликають тривалий розлад здоров`я на термін більше трьох тижнів. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету, враховуючи локалізацію та їх морфологічний характер, вони могли утворитися в результаті ДТП та могли утворитися у термін, указаний в постанові.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України доводиться зібраними у справі доказами, вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 10 років . Також просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, вказавши, що він після проголошення вироку матиме можливість переховуватися

Захисник обвинуваченого щодо міри покарання просив застосувати положення ст. 69 КК України у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, вказавши на наявність обставнин, що помякшують покарання та те, що обвинувачений є діючим військовослужбовцем та більше користі принесе, будучи на війні в тому числі і щодо відшкодування шкоди, так як отримуватиме винагороду у вищому розмірі, при цьому висловив позицію про відшкодування в тому розмірі, яке прийме суд .

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник просили суд суворо покарати обвинуваченого та призначити йому максимальне покарання, як у виді позбавлення волі, так і у виді позбавлення права керування, вказавши, що так всім буде спокійніше, як цивільний позивач - просили поданий ними цивільний позов задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_11 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в питанні призначення покарання поклалася на розсуд суду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Визнає, що аварія сталася з його вини, лише не зміг пояснити, як це сталося, бо на якусь мить відволікся чи виключився. Не оспорював факт порушення ним низки пунктів Правил дорожнього руху, зазначених в описовій частині вироку. Позовні вимоги визнав частково. Він щиро розкаявся, готовий нести справедливе покарання.

Приймаючи до уваги, що всі учасники не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, прокурор запропонував досліджувати докази у кримінальному провадженні на підставі ч.3 ст.349 КПК України, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд, учасникам кримінального провадження роз`яснив положення зазначеної норми закону та визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, тому суд обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів, витрат, пов`язаних із залученням експерта, матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та дослідженням експертних висновків.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється.

Суд вважає показання обвинуваченого правдивими і достовірними, оскільки вони детально узгоджуються між собою та в повній мірі відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України і підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні іншими доказами. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає. При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Крім того, у суду немає підстав сумніватися в достовірності висновків судових експертиз. Вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, які володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань і мають тривалий стаж експертної роботи. Висновки експертного дослідження не суперечать іншим зібраним у справі доказам, достовірність яких встановлена судом. За таких обставин, суд, оцінивши експертні висновки, вважає їх обґрунтованими і визнає їх достовірними.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов`язків. Саме сторона обвинувачення повинна забезпечити подання доказів, на обґрунтування обставин, на які вона посилається.

При ухваленні вироку, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, а саме: ст. 6 Конвенції, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також рішення ЄСПЛ "Коробов проти України", "Кобець проти України", де зазначається, що при оцінці доказів, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність випливає із достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків.

Статтею 286-1 КК України передбачено відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, зокрема частина 3 статті кваліфікується як діяння, вчинені в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Згідно постанови ПВС України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті ", що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілу, представника, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що подія кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_4 , дійсно мала місце за обставин, викладених вище, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом».

Органами досудового розслідування було вірно кваліфіковано дії обвинуваченого і суд погоджується з такою кваліфікацією, оскільки предметом даних правопорушень є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху, додержання учасниками дорожнього руху безпечних правил експлуатації автотранспорту, як джерела підвищеної небезпеки, та додатковим об`єктом життя, здоров`я, недоторканність і безпеку людини, які визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та перебувають під особливою охороною та захистом держави, об`єктивна сторона даного правопорушення визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечним діянням (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечними наслідками (смерть потерпілого); в) причинним зв`язком між діяннями і наслідками, при цьому, правопорушення вчинено з необережності, обвинувачений ОСОБА_4 є суб`єктом кримінального правопорушення (тяжкого злочину).

Так, порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), 12.4, 12.5, 12.7, 12.6 (г) та 12.9 (б), а також п.п. 10.1, 12.1, 13.1, та 13.3 водієм ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно небезпечними наслідками, що настали - смертю потерпілого та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншій потерпілій. Кваліфікуючі ознаки ст. 286-1 КК України знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Суд зазначає, що злочин, передбачений ст. 286-1 КК України, завжди пов`язаний з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, передбачених законами та іншими нормативними актами - Правилами дорожнього руху. Для кваліфікації дій винного за вказаною статтею не має значення, чи керувала особа власним транспортним засобом, який належить їй на праві власності, чи керувала транспортним засобом, який належить іншій особі, - фізичній чи юридичній, вчинила ДПТ під час роботи чи у вільний від роботи час, керувала транспортним засобом правомірно або в результаті самовільного захоплення і крадіжки, чи були в винного в момент керування транспортним засобом права водія або він не мав чи був їх позбавлений. Вищевказані обставини мають значення лише при вирішенні судом питання про відшкодування шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з принципів законності справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації призначеного покарання, при цьому керується вимогами ст. 65 КК України, відповідно до якої особі має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, і й виправлення засудженого.

Суд також враховує практику Верховного Суду, (постанова № 634/609/15-к від 01.02.2018 щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до абз. 17 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого. Так, з досудової доповіді, вбачається, що за результатами оцінки особи ОСОБА_4 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, криміногенних факторів не виявлено, при цьому він не становить небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб, враховуючи наявність активної життєвої позиціі свідчать про можливість виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства.

При цьому, враховуючи роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВС України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд який не є суспільно небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, враховує особу обвинуваченого, що за місцем проживання та служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно приписів ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності. Разом з тим, злочин, передбачений ч.3 ст. 286-1 КК України, хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до непоправних наслідків у виді смерті особи, що стосується охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності - життя і здоров`я людини; грубому порушенню ПДР, які водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку покладає обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб.

Крім цього, при призначенні покарання суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючою покарання обставиною обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття, яке виразилось у тому, що обвинувачений визнав свою вину та щиро жалкує про вчинення ним кримінального правопорушення, в процесі судового розгляду справи давав правдиві показання, які посприяли органам правосуддя встановити істину по справі, він бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести покарання. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за ст.ст. 286-287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами в даному випадку може бути доцільним, на час вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, їх наслідків, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами мінімально на п`ять років.Такий розмір додаткового покарання на думку суду буде повною мірою відповідати характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Із врахуванням всіх обставин справи, досудову доповідь, позицію прокурора, тяжкі невідворотні наслідки, що настали у вигляді загибелі потерпілого, думку потерпілої, які просили призначити максимальне покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, надаючи оцінку доводам сторони захисту зазначає, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, тому суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям в межах санкції ч.3 статті 286-1 КК України з призначенням додаткового покарання .

Підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, про яке просив захисник, суд не знаходить. Крім того, положення ч. 1 ст. 75 КК України забороняє застосування звільнення відбування покарання з випробуванням за злочини, пов`язані з порушенням правил безпеки дорожнього руху особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи». Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним ("Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року).

Вирішуючи заявлений у даному кримінальному провадженні цивільний позов, суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно вимог статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховним Судом України в п. 2 Постанови Пленуму "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року за № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Вина обвинуваченого у спричиненні шкоди потерпілим в судовому засіданні доведено повністю та не оспорюються обвинуваченим.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України, настала смерть ОСОБА_12 , який отримавши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, помер на місці події. Також його діями заподіяно середньої тяжкожті тілесні ушкодження іншому потерпілому.

Згідно п.3 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральноїшкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з чч.1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постановах ВС від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17, від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21, від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо); стану здоров`я потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, якщо потерпілий посилається на втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, кожну з них необхідно довести.

Водночас, визначаючи суму моральної шкоди суд повинен виходити з того, що такий розмір має бути достатнім для покриття дійсної моральної шкоди, але не надмірним. На це звернула увагу судів Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц загальний висновок стосується будь-якої моральної шкоди. Зводиться він до того, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

В матеріалах справи містяться висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи в даному кримінальному провадженні потерпілій ОСОБА_6 від 04.04.2023 року, згідно якого випливає, що їй завдано моральних страждань, виявлені в стійкому депресивному фоні, ситуація для неї є психотравмуючою, рекомендований розмір відшкодування шкоди з психологічної точки зору становить 432 мінімальні заробітні плати.

Виходячи зі ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, їх наслідків, у результаті яких настала смерть її чоловіка, глибини і тривалості фізичних, душевних та психічних страждань, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також те, що моральна шкода не є способом збагачення, зважаючи на висновок експерта, на переконання суду не є співмірним тим фізичним та душевним стражданням, тому, із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань, а також і те, що моральну шкоду не можливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, незважаючи на експертні висновки, суд вважає, що позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне визначити заподіяну потерпілій ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500000 гривень. При цьому суд також виходить із загальних засад кримінального провадження - принципів верховенства права, рівності перед законом і судом, принципу поваги до людської гідності, змагальності та доведеності перед судом переконливості поданих доказів та приходить до переконання, що визначений розмір завданої моральної шкоди є достатнім і співмірним.

Що стосується позовних вимог щодо страхового відшкодування, за шкоду завдану вчиненням кримінального правопорушення, суд зазначає наступне:

Правило відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки сформульоване у ч.2 ст. 1187 ЦК України. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на наведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року зроблено висновки, відповідно до яких у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

При обрахуванні суми відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП береться до уваги показник матеріального збитку завданого власнику КТЗ, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ..

Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Основні засади цивільно-громадянських відносин сторін при виконанні випадків необхідності відшкодування збитків або відшкодування майнової шкоди визначені Цивільним кодексом України. В Національному стандарті № 1 наведено також поняття «прямі збитки» та механізм його визначення. В Методиці застосовується поняття «матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу та наведена методика його визначення. «Прямий збиток - поточна вартість витрат на відтворення, заміщення або відшкодування ринкової вартості об`єкта оцінки без урахування неотриманих майбутніх вигод».

Автомобіль «Skoda Octavia», д.р.н. НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_4 був забезпечений страховим полісом ЕР211850185 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить поліс внутрішнього ОСЦПВВТЗ. Вказаний поліс передбачає ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну в розмірі 160 000 грн.

Вартість матеріального збитку, визначеного експертом становить 159 544, 65 гривень, франшиза - 2500 гривень, яка має бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_4 . Разом з тим, представник зазначив, що вказана сума ОСОБА_4 ім відшкодована і вони відмовляються від позовних вимог в цій частині.

Із врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що розмір відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню із ПАТ СК"Уніка" на користь ОСОБА_6 в межах заявленого страхового ліміту, що становить 157 044, 65 гривень.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні на залучення експертів відповідно до ст. 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його вина доведена в повному обсязі.

Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні передбачені ст. 131 КПК України.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

В даному кримінальному провадження ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда було накладено арешт на автомобілі марки BMW 3161 реєстраційний номер НОМЕР_4 , та автомобіль «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Крім того, необхідність забезпечення збереження речових доказів на час ухвалення судового рішення відпала, тому арешт тимчасово вилученого майна підлягає скасуванню. За вказаних обставин слід скасувати арешт, накладений на автомобілі BMW 3161, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Що стосується заявленого клопотання прокурором про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків необхідно обрати обвинуваченому запобіжний західу вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за можливе обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 127-129, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 /сім/ років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 4 /чотири/ роки.

Початок відбуття основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного його затримання.

Відповідно до ч.3 ст. 55 КК України строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_4 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Обрати ОСОБА_4 до вступу вироку законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних, транспортно-товарознавчих та психологічних експертиз в даному кримінальному провадженні в сумі 2 1440/ двадцять одна тисяча чотириста сорок/ гривень 32 коп.

Скасувати, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2023 року арешт на автомобіль марки BMW 3161, червоного кольору, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_13 та автомобіль «Skoda Octavia», білого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_8 .

Речові докази - автомобілі марки BMW 3161, реєстраційний номер НОМЕР_4 , «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , які знаходяться на території спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області за адресою вул. Інженерів, 1 м. Кропивницький - повернути за належністю.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ПАТ "СК "Уніка" задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ПАТ "СК "Уніка" на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду, пов`язнану з пошкодженням автомобіля (страхове відшкодування, за шкоду завдану вчиненням кримінального правопорушення) в сумі 157 044 / сто п`ятдесят сім тисяч сорок чотири/ гривні 65 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 500 000 /п`ятсот тисяч/ гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельським районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити учасникам судового провадження.

Роз`яснити, що інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику, який не був присутній в судовому засідання, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

Суддя