Справа №: 486/1892/23 Провадження № 1-кп/486/113/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000288 від 06.06.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт Костянтинівка, Арбузинського району, Миколаївської області; громадянину України, який працював за наймом, що має середню спеціальну освіту за спеціальністю слюсар-тесляр, з його слів одруженому, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , 2009 року народження, ОСОБА_8 , 2011 року народження, ОСОБА_9 , 2013 року народження; сім`я якого має статус багатодітної; що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2023 ухвалою Южноукраїнський міський суд Миколаївської області призначив підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта № 0000288 від 06.06.2023 на 24 листопада 2023 року.

04 грудня 2023 року ухвалою суду було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 лютого 2024 року.

16 січня 2024 року прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 в електронному вигляді, яке уточнив через канцелярію суду 30 січня 2024 року.

Клопотання прокурор обгрунтовує тим, що на розгляді в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000288 від 06.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України. У зв`язку з тим, що строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою спливає 01 лютого 2024 року, просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

В обгрунтування клопотання посилається на те, що 21.06.2023 підозрюваного ОСОБА_4 затримано на підставі ч. 4 ст. 208 КПК України. 22.06.2023 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України. 23.06.2023 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали до 19.08.2023. В ході досудового слідства строк запобіжного заходу постійно продовжувався, судом в підготовчому судовому засіданні 04.12.2023 строк тримання під вартою був продовжений до 01.02.2024.

Прокурор обгрунтовує клопотання тим, що ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, з корисливих мотивів, перебуваючи у місті Южноукраїнськ Миколаївської області, діючи умисно, на шкоду основам національної безпеки України, передбачаючи, що його дії можуть завдати шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України, та бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, за допомогою власного мобільного телефону марки «HUAWEI Y5», моделі «DRA-L21», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картками операторів мобільного зв`язку з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з власного акаунту в месенджері «Telegram», надіслав представнику країни-агресора (рф), який в зазначеному месенджері зареєстрований під нік-неймом « ОСОБА_10 » (за номером телефону НОМЕР_5 ):

- 31.05.2023 о 13 год. 39 хв. фотозображення розташування блок-посту ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- 01.06.2023 о 14 год. 20 хв. координати розташування спостережного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де цілодобово несе службу добровольче формування Южноукраїнської міської територіальної громади № 1 у складі відділення ( НОМЕР_6 ), та повідомлення з текстом «Жду бабки»;

- 13.06.2023 о 10 год. 00 хв. фотозображення та координати розташування адміністративної будівлі Сил територіальної оборони у АДРЕСА_2 : пункт управління добровольчого формування Южноукраїнської міської територіальної громади № 1 ( НОМЕР_7 , НОМЕР_8 );

- 21.06.2023 о 17 год. 26 хв. координати розташування адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_4 , де також розміщено пункт управління підрозділами оборони міста Южноукраїнськ ( НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ).

При цьому, така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, а ОСОБА_4 розумів, що вона збирається для подальшої передачі державі (рф), що здійснює збройну агресію проти України.

Поширена 31.05.2023, 01.06.2023, 13.06.2023 та 21.06.2023 ОСОБА_4 інформація, що надана із географічними орієнтирами на місцевості, надає можливість визначити чітке місце розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на території м. Южноукраїнська Миколаївської області та створює фактичну загрозу їх ураження.

Крім цього, за поширення інформації щодо розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань ОСОБА_4 отримував грошову винагороду шляхом направлення коштів на власну банківську картку «Монобанк» (АТ «УніверсалБанк»).

Прокурор в своєму клопотанні посилається на Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

Також прокурор посилається на Конституцію України, Гаазьку конвенцію 1907 року, IV Женевську конвенцію 1949 року, Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року, Гельсінський заключний акт Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, Статут ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до цього обвинуваченого є забезпеченням виконання таким обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким ризикам, як:

- переховування від органів досудового розслідування та суду;

- перешкоджання кримінального провадження іншим чином;

- вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, прокурор зазначив, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового слідства та суду, розуміючи тяжкість вчиненого злочину та передбачену кримінальну відповідальність, знаючи, що частина території України окупована і не знаходиться під контролем правоохоронних органів. Вказаному ризику сприяє те, що він не працює, не має постійних джерел доходу, зловживає наркотичними засобами.

Також зазначив, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими ОСОБА_4 міг діяти, а також вживаються відповідні оперативно-розшукові заходи, спрямовані на притягнення їх до відповідальності, що дає підстави вважати, що подальша процесуальна поведінка ОСОБА_4 може мати негативні наслідки для кримінального провадження.

Зважаючи на характер злочинних дій, у яких він обвинувачується, його проросійські політичні погляди, та зважаючи на той факт, що рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, а особа, якій ОСОБА_4 передавав інформацію про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до закону військових формувань, до цього часу не затримана правоохоронними органами, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки.

В судовому засіданні 30.01.2024 начальник Южноукраїнського відділу Вознесенської міської прокуратури ОСОБА_3 , який на підставі постанови про заміну групи прокурорів від 29 січня 2024 року увійшов до групи прокурорів в даному кримінальному провадженні, підтримав клопотання старшого групи прокурорів ОСОБА_6 , посилаючись, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились, не відпали та фактично залишились до теперішнього часу.

В судовому засіданні 30.01.2024 обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свої покази, надані в підготовчому судовому засіданні 04.12.2023 в частині того, що він з десятирічного віку вживає коноплю, а на сьогодні - і коноплю і солі, заперечував проти продовження запобіжного заходу, просив суд відпустити його додому до дітей. При цьому пояснив, що разом з сім`єю він не проживає, але має намір від тещі забрати сім`ю. Переконував суд, що він усвідомив вчинене, в чому розкаявся, запевняв, що при зміні запобіжного заходу не буде вчиняти кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки та будь-які інші.

В судовому засіданні 30.01.2024 захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечував, що ризик переховування його підзахисного від суду та органів досудового слідства не зменшився.

Адвокат посилався на те, що його підзахисний раніше несудимий і до моменту взяття під варту в поле зору органів досудового слідства не потрапляв, що обвинувачений має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , матір ОСОБА_11 та рідну сестру ОСОБА_12 , які проживають в м.Одеса та з якими він підтримує родинні зв`язки. Просив врахувати пункт 145 рішення від 22.12.2012 у справі за заявою №5826/03 «Ідалов проти Росії», пункт 47 рішення від 06.05.2007 у справі за заявою №14348/02 «Гарицький проти Польщі», пункт 40 рішення від 26.01.2007 у справі за заявою №65655/01 «Храїді проти Німеччини», пункт 81 рішення від 10.07.2001 у справі за заявою №33977/96 «Ілійков проти Болгарії», в яких Європейський суд з прав людини зазначив: хоча серйозність покарання є релевантною обставиною при оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.

Захисник вважає, що оскільки його підзахисний перебував в СІЗО з 23.06.2023, тобто більш ніж сім місяців, то цей час перебування під вартою надав йому можливість цінити волю. У пункті 10 рішення від 27.10.1968 у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні.

Захисник послався на пункт 59 рішення від 04.10.2005 у справі «Бекчієв проти Молдови», де ЄСПЛ зробив висновок: ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватися абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами. Вважає, що ризик перешкоджання є надуманим і в судовому засіданні прокурором недоведений.

Також адвокат зауважив, що у клопотанні зазначено, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у чому обвинувачується. Вважає, що обвинувачений отримав достатній досвід більше семи місяців в СІЗО і на думку захисника цей досвід являється надійним запобіжником від вчинення інших кримінальних правопорушень. Вважає ризики, на які посилається сторона обвинувачення, відсутніми.

Також просив врахувати пункти 80, 81 рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», де ЄСПЛ дійшов висновку, що нерозгляд національними органами України можливості обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, є порушенням п.3 ст.5 Конвенції; п.140 рішення від 22.05.2012 у справі «Ідалов проти Росії» за заявою №5826/03: при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду, та пункт 17 рішення від 02.08.2001 по справі «Манчіні проти Італії» за заявою №44955/98, де ЄСПЛ дійшов висновку, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 Конвенції.

Посилаючись на викладене, захисник просить окрім того, що відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з тим не проти, щоб суд застосував особисте зобов`язання або домашній арешт з 22-00 до 06-00 за місцем постійного проживання.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 21.06.2023 підозрюваного ОСОБА_4 затримано на підставі ч. 4 ст. 208 КПК України.

22.06.2023 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

23.06.2023 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали до 19.08.2023.

17.08.2023 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою, строк дії ухвали до 15.10.2023.

17.08.2023 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000288 продовжено до чотирьох місяців, а саме до 22.10.2023.

12.10.2023 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000288 продовжено до шести місяців, а саме до 22.12.2023.

12.10.2023 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою, строк дії ухвали до 10.12.2023.

04.12.2023 ухвалою Южноукраїнського міського суду обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 01.02.2024.

Суд не погоджується з доводами захисника про те, що відсутні докази вживання його підзахисним наркотичних засобів, оскільки в підготовчому судовому засіданні 04 грудня 2023 року сам обвинувачений ОСОБА_4 визнав, що є наркозалежним, пояснив, що з десятирічного віку вживав коноплю, а на теперішній час коноплю і солі.

Слушними є доводи захисника, що тяжкість злочину сама по собі не може бути самостійною підставою для продовження утримання обвинуваченого під вартою.

У пункті 145 рішення від 22.12.2012 у справі за заявою №5826/03 «Ідалов проти Росії», у пункті 47 рішення від 06.05.2007 у справі за заявою №14348/02 «Гарицький проти Польщі», у пункті 40 рішення від 26.01.2007 у справі за заявою №65655/01 «Храїді проти Німеччини», у пункті 81 рішення від 10.07.2001 у справі за заявою №33977/96 «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив: Хоча серйозність покарання є релевантною обставиною при оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.

Слушними є посилання адвоката на практику ЄСПЛ в цій частині, зокрема на рішення ЄСПЛ «Мерабішвілі проти Грузії», де зазначено, що якщо залишається єдина підстава для обгрунтування тримання під вартою, що обвинувачений може ухилятись від здійснення правосуддя і таким чином не з`явитися в судове засідання, він повинен бути звільнений з-під варти, якщо є можливість заручитися гарантіями явки в судове засідання.

Суд при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до злочинів проти основ національної безпеки і вчинений під час воєнного стану в Україні.

З великою ймовірністю суд припускається думки, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність і співпрацю з агресором та вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки.

Суд при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу застосовує «трискладовий тест»: втручання здійснене «згідно з законом», воно відповідає законній (легітимній) меті, воно необхідно в демократичному суспільстві. Цей вираз не лише вимагає дотримання внутрішнього законодавства, але також має відношення до якості цього закону, вимагаючи його сумісності з принципом верховенства права (Halford проти Сполученого Королівства, §49)

Слушним є посилання сторони обвинувачення на практику ЄСПЛ, а саме рішення від 26.06.1991 у справі «Летельє проти Франції», що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, рішення у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 ЄСПЛ вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях, коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи.

Суд оцінює тяжкість кримінального правопорушення, час його вчинення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, але має залежність від наркотичних засобів, під впливом яких і заради їх отримання може продовжити під час військових дій в Миколаївській області, під час дії воєнного стану в Україні передавати інформацію особам, які органами досудового слідства на даний час невстановлені. Обвинувачений ОСОБА_4 , який є громадянином України, визнав свою вину, погоджується з обвинуваченням повністю, не заперечує факт фотофіксації і передачі на номер телефону, зареєстрований у країні-агресорі, інформації, розголошення якої може призвести до обізнаності противника про дії Збройних Сил України, інших складових сил оборони, негативно вплинути на хід виконання завдань за призначенням під час дії правового режиму воєнного стану, перелік якої затверджений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №73 від 03.03.2022.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 довів, що викладені вище обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Суд при продовженні запобіжного заходу на стадії судового розгляду не вбачає ознак порушень матеріальних та процесуальних норм національного законодавства. Обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке належить до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, яке за своєю правовою природою та об`єктом спрямування спрямоване проти основ національної безпеки України, вчинене в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти Української Держави та Українського Народу, яке не може за вище перерахованих обставин вважатися необґрунтованим. Тому продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на думку суду залишається пропорційним щодо досягнення законної мети, так як продовжують існувати певні підстави, які є виправданими с точки зору безпеки.

Крім того, суд вважає, що в діях обвинуваченого наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, які доведені прокурором, обвинувачений є працездатною особою, доказів про тяжкість захворювань ОСОБА_4 суду не надано, а відтак відсутні підстави, які б перешкоджали продовженню обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден інший більш м`який запобіжний захід на даному етапі судового розгляду, на думку суду, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, так як обвинувачений може продовжити злочинну діяльність в умовах збройної агресії проти України, спрямовану на допомогу державі-агресору шляхом надання інформації про Збройні сили України, які в майбутньому можуть призвести до позбавлення життя не лише військових, а й цивільних осіб, крім того дітей, та знищення інфраструктури України.

Сторона захисту не надала суду належним і допустимих доказів, які б надавали суду можливість застосувати альтернативний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . А саме бажання обвинуваченого бути з сім`єю для суду є непереконливим.

З урахуванням обставин справи та враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, суд вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 182, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», за адресою: вул. Лагерне поле 5, м. Миколаїв.

Строк дії ухвали становить починаючи з 31 січня 2024 року до 16 березня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1