Справа № 938/354/23
Провадження № 11-кп/4808/81/24
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000037 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білоберізка Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною освітою, розлученого, депутатом не обирався, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Не погоджуючись із вироком, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить відстрочити виконання вироку, у зв`язку із тим, що бажає проходити військову службу на особливий період, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив при таких обставинах.

ОСОБА_7 30.03.2023 року близько 22.00 годин перебував у житловому будинку своєї співжительки ОСОБА_11 , що розміщений в присілку Роп`яник села Кривопілля Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, де з нею на побутовому ґрунті вступив у словесний конфлікт. Її батько ОСОБА_10 , перебуваючи в той час у власному житловому будинку, що розміщений поряд з будинком, в якому проживали ОСОБА_11 з ОСОБА_7 , почувши сварку між ними, прийшов до їхнього житлового будинку та намагався припинити конфлікт, після чого повернувся до свого помешкання разом із дочкою ОСОБА_11 .

У подальшому ОСОБА_7 схопив ніж, який знаходився в житловій кімнаті за місцем його проживання, після чого пішов вслід за ОСОБА_10 та, зайшовши до житлового будинку останнього, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс один удар лезом цього ножа в область живота ОСОБА_10 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 відповідно до висновку експерта №55 від 24.05.2023 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої черевної стінки з проникненням в черевну порожнину та ушкодженнями великого чепця і тонкої кишки, що ускладнилось перитонітом, викликало необхідність проведення оперативного втручання та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Потерпілий ОСОБА_10 не з`явився в судове засідання апеляційного суду, заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Таким чином, з метою реалізації права сторін на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілого.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 просили змінити вирок та призначити більш м`яке покарання;

- прокурор вважає вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання законним та обґрунтованим, а тому просив його залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про відстрочку виконання вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 536 КПК, виконання вироку про засудження особи до виправних робіт, арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі може бути відстрочено у разі: 1) тяжкої хвороби засудженого, яка перешкоджає відбуванню покарання, до його видужання; 2) вагітності засудженої або за наявності у неї малолітньої дитини - на час вагітності або до досягнення дитиною трьох років, якщо особу засуджено за злочин, що не є особливо тяжким; 3) якщо негайне відбування покарання може потягти за собою винятково тяжкі наслідки для засудженого або його сім`ї через особливі обставини (пожежа, стихійне лихо, тяжка хвороба або смерть єдиного працездатного члена сім`ї тощо) - на строк, встановлений судом, але не більше одного року з дня набрання вироком законної сили.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що відстрочка виконання вироку не допускається щодо осіб, засуджених за тяжкі (крім випадків, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті) та особливо тяжкі злочини незалежно від строку покарання.

Відповідно до абз. 3 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 зі змінами, внесеними згідно Постанов Пленуму Верховного Суду України від 03.12.1997 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» обставини, які є підставами для надання відстрочки виконання вироку, повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Вирішуючи це питання, суд, окрім обставин-підстав застосування відстрочки виконання вироку, враховує також тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого,з`ясовує, чи допускає закон таке рішення щодо цього виду покарання та чи є для цього передбачені законом підстави.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_7 покарання було належним чином враховано обставини, зазначені апелянтом.

Згідно з матеріалами, наданими суду апеляційної інстанції, вироком Верховинського районного суду від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.174), його зареєстроване місце проживання: с.Хороцеве Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.176), не знаходиться на обліку в психоневрологічному на наркологічному кабінетах КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради (а.с. 178), військовозобов`язаний (а.с.179), не судимий (а.с. 112-113), нейтрально характеризується за зареєстрованим місцем проживання (а.с.182).

Суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 15.06.2023 року ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства високий. (а.с. 60-65).

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про відстрочку виконання вироку за ч. 1 ст. 121 КК України та застосування до нього ст. 616 КПК України, колегія суддів доходить наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Разом з тим, з таким клопотанням необхідно звертатись до прокурора, який має право, у разі задоволення такого звернутися до суду. Безпосереднє звернення до суду апеляційного суду з таким клопотанням особи, КПК України - не передбачено.

Згідно ст. 536 КК України виконання вироку про засудження особи до виправних робіт, арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі може бути відстрочено у разі:

1) тяжкої хвороби засудженого, яка перешкоджає відбуванню покарання, - до його видужання;

2) вагітності засудженої або за наявності у неї малолітньої дитини - на час вагітності або до досягнення дитиною трьох років, якщо особу засуджено за кримінальний проступок або злочин, що не є особливо тяжким;

3) якщо негайне відбування покарання може потягти за собою винятково тяжкі наслідки для засудженого або його сім`ї через особливі обставини (пожежа, стихійне лихо, тяжка хвороба або смерть єдиного працездатного члена сім`ї тощо) - на строк, встановлений судом, але не більше одного року з дня набрання вироком законної сили.

Відстрочка виконання вироку не допускається щодо осіб, засуджених за тяжкі (крім випадків, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті) та особливо тяжкі злочини незалежно від строку покарання.

Так, ч. 1 ст. 536 КК України визначені вичерпні випадки застосування відстрочки виконання вироку.

На думку суду апеляційної інстанції, вищезгадана правова можливість не передбачена для засуджених, які мають бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що неможливо застосувати положення ст. 536 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, думки потерпілого, інших обставин по кримінальному провадженню, призначене обвинуваченому покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Саме таке покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та є справедливим.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та відстрочки засудженому виконання вироку суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5