УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року

м. Київ

справа № 465/4318/22

провадження № 51-7454 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року щодо нього,

встановив:

За вироком Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2023 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року, апеляційну скаргу засудженого задоволено частково, а вказаний вирок змінено в частині призначеного покарання та пом`якшено ОСОБА_4 покарання до 2 років позбавлення волі, в решті вирок залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 липня 2022 року близько 15:22, в умовах воєнного стану, перебуваючи по вул. Героїв АПА, 73 у м. Львові, у приміщенні магазину «Єва», вчинив відкрите викрадення майна та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на суму 713 грн.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і його особи, внаслідок суворості, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом апеляційної інстанції закону, який на думку засудженого, підлягав застосуванню, просить переглянути ухвалу апеляційного суду та змінити її, звільнивши його від відбування призначеного остаточного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення рішення про пом`якшення йому покарання, необґрунтовано дійшов висновку про неможливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, а тому безпідставно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, не врахувавши всіх даних про його особу, що позитивно його характеризують, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність таких, що обтяжують, та те, що на час розгляду кримінального провадження нових кримінальних правопорушень він не вчиняв.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація дій засудженого за ч. 4 ст. 186 КК України засудженим не оспорюються.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом апеляційної інстанції положень ст. 75 КК України вказує, що суд апеляційної інстанції змінюючи вирок в частині покарання та призначивши йому остаточне покарання більш м`яке ніж визначив суд першої інстанції, не врахував всіх обставин, які могли бути підставами для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Однак, такі доводи засудженого колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається із змісту оскаржуваного судового рішення, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою засудженого в якій він, зокрема, порушував питання про застосування до нього ст. 75 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення його вимог та пом`якшив призначене вироком суду покарання.

Змінюючи вирок в частині пом`якшення покарання, апеляційний суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, яке, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкий злочин, характеризуючи дані про його особу, а саме те, що він позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на утриманні у нього малолітня дитина 2021 року та батько, який є особою з інвалідністю III групи, не перебуває на спеціальних обліках, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Врахувавши зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що такі обставини є лише підставами для зменшення покарання призначеного вироком суду, а тому ухвалив рішення змінити вирок в частині та пом`якшив покарання засудженому, призначивши йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. При цьому, не знайшов підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Під час апеляційного розгляду суд розглянув доводи засудженого стосовно можливості застосування до нього положень ст. 75 КК України і відхиляючи їх, колегія суддів зазначила, що застосування вказаного Закону до засудженого та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, з огляду на конкретні обставини та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, є неможливим.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками в ухвалі апеляційного суду та вважає, що, пом`якшене апеляційним судом покарання засудженому, відповідає вимогам статей 50, 65, 69 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України, не вбачається.

Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Отже, враховуючи, що з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження засудженому слід відмовити.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5