Справа № 202/2898/22
Провадження № 1-кп/177/85/24
У Х В А Л А

06 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт в об`єднаних кримінальних провадженнях №0000257 від 06.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28. ч.2 ст. 310 КК України та №0000659 від 21.09.2020 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч.2 ст. 310 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_17 ,

захисників: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ;

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали вищевказаних кримінальних проваджень, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000659 від 21.09.2020 та №0000257 від 06.06.2022.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2023 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , який спливає 09.02.2024.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилається на ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, вказуючи на відсутність підстав для зміни запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_13 .

Клопотання прокурора від 30.01.2024 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного ОСОБА_13 , яке надійшло на адресу суду 05.02.2024, обґрунтовано тим, що обвинуваченому інкримінуються вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, він може переховуватися від суду, усвідомлюючи ступень тяжкості скоєного та невідворотність покарання. Також може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, оскільки як встановлено досудовим слідством, учасники злочинної організації тісно пов`язані між собою. Крім того, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не працевлаштований та отримує прибуток від незаконного збуту психотропних речовин, а також відносно нього розглядаються три кримінальні провадження, направлені до суду із обвинувальним актом.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_21 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_21 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт, яке обґрунтоване тим, що обвинувачений тривалий термін перебуває під вартою, при цьому прокурором не доведено будь-яких ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вказуючи на його необґрунтованість.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд враховує дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Розглядаючи заявлені клопотання відносно ОСОБА_13 суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не підлягає задоволенню, а клопотання захисту про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню з наступних підстав.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких є особливо тяжкі, також суд враховує, що ухвалами про обрання запобіжного заходу та ухвалами про продовження строку тримання під вартою встановлена наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України.

Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

При вирішенні питання щодо заявлених клопотань, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватися від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Також суд приймає до уваги, що обвинувачений перебуває під вартою з 08.12.2021, має постійне місце проживання, наявність соціальних зв`язків, раніше не судимий, має намір працевлаштуватися, за час розгляду справи до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації.

Крім того, на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинуваченим не буде забезпечене дотримання своїх процесуальних обов`язків

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_13 правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання сторони захисту обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Згідно ч.5 ст.202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_21 та обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на іншій запобіжний захід - задовольнити.

Змінити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2021 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 05 квітня 2023 року.

Покласти на ОСОБА_13 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

прибувати на виклики суду за першою вимогою;

не залишати місце постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

носити електронний засіб контролю.

Звільнити ОСОБА_13 з-під варти негайно з зали суду та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання: АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під цілодобовим домашнім арештом визначити два місяці, тобто до 05 квітня 2023 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суддя ОСОБА_1