04.08.2023 Справа № 756/9913/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9913/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2023 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000084 від 28.10.2015,

в с т а н о в и в:

04.08.2023 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вищевказана скарга.

Вивчивши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено, що особа, яка звернулась зі скаргою, просить слідчого суддю:

- зобов`язати уповноваженого прокурора, який входить до групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000084 від 28.10.2015 вчинити процесуальну дію - прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0000084 від 28.10.2015.

Системний аналіз положень КПК України дає підстави вважати, що скарга, з якою звернувся адвокат ОСОБА_2 до слідчого судді, не може бути предметом розгляду, оскільки направлена на зобов`язання вчинення дій, не передбачених спеціальною нормою кримінального процесуального закону, а відтак провадження не підлягає відкриттю з підстав, передбачених ст. 304 КПК України, з огляду на наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

Оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 цього Кодексу. Даний перелік, визначений КПК України, є вичерпним.

Частина друга зазначеної статті встановлює заборону розгляду під час досудового розслідування скарг на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. Такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 зазначеного Кодексу.

Зазначені обставини також кореспондуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, відображеною у постанові від 26.03.2019 у справі №807/1456/17 (провадження №11-1460апп18), які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, згідно цієї правової позиції наведений у ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора.

Зі змісту прохальної частини скарги захисника вбачається, що предметом оскарження є бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000084 від 28.10.2015, яка полягає у невчиненні дій, пов`язаних із закриттям вказаного кримінального провадження, та зобов`язання прокурора вчинити процесуальну дію - прийняти процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження.

Разом із цим, у розумінні ст. 303 КПК України нездійснення процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, може вважатися протиправною бездіяльністю й оскаржуватися до суду лише у випадках, коли законний обов`язок службової особи щодо їх вчинення є безальтернативним і не передбачає дискреції як можливості вибору одного з кількох варіантів правомірної поведінки.

При цьому, як зазначає Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові 14.02.2023 у справі №405/680/22 (провадження №51-1544км22) зазначає, що навіть стаття 307 КПК України чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також й інші положення КПК не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається - дія здійснюється, дія має початок і закінчення - рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників - процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі - рішення оформлюється постановою. Таким чином, положення КПК не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії.

Враховуючи різну правову природу «рішень» і «дій», частина 2 статті 307 КПК України визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК України).

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові 29.08.2022 у справі №757/61433/21-к (провадження №51-372км22) звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування може бути про вчинення однієї із дій, зазначених у ч. 2 ст. 283 КПК, не втручаючись при цьому у межі повноважень прокурора в кримінальному провадженні, і за таких обставин зобов`язав його вчинити дію, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України, буде виходом слідчого судді за межі своїх процесуальних повноважень щодо розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, визначених ст. 307 КПК.

Такі висновки узгоджуються з висновками Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеними в постановах від 05.07.2022 у справі №757/27041/21-к (провадження №51-3781км21), від 30.11.2022 у справі №761/13804/22 (провадження №51-3067км22).

З огляду на викладене, оскільки стаття 307 КПК України не надає слідчому судді повноважень своєю ухвалою зобов`язати слідчого, дізнавача та/або прокурора прийняти певне рішення, зокрема, рішення про зобов`язання прокурора закрити кримінальне провадження, питання, які винесені адвокатом ОСОБА_2 на розгляд слідчого судді у вказаній скарзі не можуть бути предметом розгляду через призму здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, оскільки способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону №1402-VIII), а слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ст. 26 КПК України), а тому, враховуючи, що вимоги скарги стосуються прийняття слідчим суддею рішення, яке не передбачено ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя, керуючись ч. 4 ст. 304 КПК України, приходить до висновку, що у відкритті провадження за скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 1-40, 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000084 від 28.10.2015.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1