Справа № 503/1097/23
Провадження № 1-кп/503/62/23
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження) з Державною установою "Одеський слідчий ізолятор" за участю обвинуваченого та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000597 від 16.06.2023 року клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , уродженцю м. Камянка Республіки Молдова, громадянину Республіки Молдова, за національністю українцю, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючому контролером служби безпеки в ТОВ «Динисалл», раніше не судимому, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, частиною 3 статті 332 КК України.

ВСТАНОВИВ:

В провадження Кодимського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000597 від 16.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що розгляд даного кримінального провадження ще не завершено, усі докази не досліджено та не зменшилися ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора, у зазначеному випадку метою продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, прокурор зазначив, що обвинувачений може переховуватись за кордоном, незаконно перетнувши його з не підконтрольованою офіційній владі територією Республіки Молдова, з якою у України відсутні будь-які міжнародні договори. А якісь міцні соціальні зв`язки, які б утримували ОСОБА_4 від переховування, відсутні. Також, прокурор зазначив, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, які на даний час судом не допитані. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. А застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти вказаним ризикам. Крім того, зазначає, що у ОСОБА_4 немає житла на території України Крім того, у нього відсутній постійний дохід, а застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як особиста порука є неможливим, оскільки жодних відповідних звернень до органу досудового розслідування не надходило. З огляду на вищевикладене та ту обставину, що строк тримання під вартою спливає, прокурор просив задовольнити клопотання та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Також просить з врахуванням особи обвинуваченого та його матеріального стану, обставин кримінального правопорушення, визначити розмір застави в межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму в розмірі 161040 грн.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 проти клопотання заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, захисник вважає за можливе обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби або визначити розмір застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює сумі в розмірі 53680 гривень, оскільки ОСОБА_4 не має на меті ухилятися від суду та якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, вплив на свідків дуже низький. Також, обвинувачений одружений на ОСОБА_14 та має неповнолітню дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якими разом проживав та за місцем проживання і роботи характеризується позитивно. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки із своєю сім`єю. Крім того, він раніше не судимий. Також, обвинувачений має родичів в Україні ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які, будучи обізнаними з тим, що ОСОБА_4 , утримується під вартою, надали свою письмову нотаріально посвідчену згоду на його проживання на час слідства та суду в належному їм на праві приватної власності житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_2 . Також адвокат ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, не є покаранням та не може бути застосованим у разі вчинення особою навіть особливо тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання щодо забезпечення кримінального провадження, подані захисником заперечення на клопотання та дослідивши додані до клопотання та заперечень письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2023р.відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 08 години 45 хвилин 14.08.2023 року включно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави. В подальшому, ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було продовжено в межах строку досудового розслідування, а саме: до 13.09.2023 року.

В подальшому, ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 12.09.2023 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 жовтня 2023 року включно. Термін тримання під вартою спливає у межах судового розгляду даного кримінального провадження.

Отже, існує необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на даній стадії судового провадження у вказаному кримінальному провадженні.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку запобіжного заходу без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 04.10.2023 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України. Санкція цієї частини та статті передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років. В порядку ст.12 КК України цей злочин є тяжким. В свою чергу, обвинувачений є громадянином іншої держави та не має постійного місця проживання на території України. До того ж, житло, яке йому надається для проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 належить не його родичам, а родичам його дружини, про що обвинувачений особисто зазначив у судовому засіданні, в якому розглядалося клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, на даний час сім`я ОСОБА_4 проживають на території Республіки Молдова. Вказане свідчить, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків на території України, і перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності у спосіб незаконного перетину державного кордону України, перетнувши його з не підконтрольованою офіційній владі територією Республіки Молдова, з якою у України відсутні будь-які міжнародні договори.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено. При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_18 наразі перебуває на стадії підготовчого провадження, судове слідство по справі не розпочате, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним. Також, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню у спосіб невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого у кримінальному провадженні щодо явки до суду для проведення необхідних процесуальних дій, що негативно вплине на хід судового провадження.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що: 1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений належними доказами не довів суду, що до затримання мав офіційні джерела доходу в Україні та міцні соціальні зв`язки саме на її території; 2) за станом здоров`я: відсутні відомості про незадовільний стан здоров*я обвинуваченого, які б унеможливлювали застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час. Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Встановлено, що запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку в умовах дії воєнного стану в Україні. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1статті 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявні ризики.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби спростовується вищенаведеними в даній ухвалі обґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення ОСОБА_4 дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та самого обвинуваченого щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, матеріали справи не містять жодних належних та об`єктивних доказів, зокрема медичної документації, на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в умовах СІЗО через його незадовільний стан здоров`я. А сам факт наявності у обвинуваченого дружини та неповнолітньої дитини, які проживають в Республіці Молдова, не може беззаперечно вказувати на його міцні соціальні зв`язки.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 09 години 30 хвилин 01 грудня 2023 року включно.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням окрім обставин кримінального правопорушення, ще й майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на практику ЄСПЛ, враховуючи характер інкримінованих дій, тяжкість злочину, стадію судового провадження, а саме те, що на даній стадії судового провадження взагалі не досліджено докази кримінального провадження, особу обвинуваченого, а також ту обставину, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на момент застосування запобіжного заходу, не зникли та не зменшились, суд вважає, що правові підстави для застосування до обвинуваченого застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 53680 гривень, як просить адвокат ОСОБА_5 , відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що застава має бути визначена в межах визначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 161040 (2684х60) грн.

У разі внесення застави слід покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою прокурора або суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або роботи, а також утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.182,183, 194-197, 314, ч.2 ст.369, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до 09 години 30 хвилин 01 грудня 2023 року включно.

Визначити строк дії ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 години 30 хвилин 01 грудня 2023 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 60 (шестидесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить суму в розмірі 161040 (сто шістдесят одну тисячу сорок) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання, а саме: смт Овідіополь Овідіопольського району Одеської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 01 грудня 2023 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язанні із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Копію ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1