Провадження № 1-кп/204/1866/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань в м.Дніпро кримінальне провадження № 0000119, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань16.12.2016, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курне Червоноармійського району Житомирської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, військовослужбовця Збройних Сил України за мобілізацією, стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат,одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого Корольовським районним судом м. Житомира 20.09.2022 за ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробувальним терміном 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, проходячи військову службу на посаді старшого сапера 3 інженерно-саперного відділення 1 інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 20.08.2016 в умовах особливого періоду не з`явився вчасно з відпустки на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 , (яка на той час тимчасово дислокувалася у АДРЕСА_3 ), без поважних причин, в умовах особливого періоду ухилявся від проходження військової служби до моменту самостійного прибуття 17.05.2023 до військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_4 , перебуваючи в різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

З 17.05.2023 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що прибув до військової частини НОМЕР_3 , зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та на всі види забезпечення, призначений на посаду «курсант».

У подальшому, солдат ОСОБА_4 на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 278 від 24.09.2023 вважається таким, що прибув по переводу з іншої частини та зарахований до списків особового складу частини НОМЕР_4 на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 3 механізованого батальйону вказаної військової частини.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся та показав про вчинення ним злочину за обставин, встановлених судом. Так, обвинувачений показав, що у серпні 2016 року він проходив військову службу у військовій частині, яка дислокувалася у АДРЕСА_3 , та після наданої йому відпустки не з`явився вчасно до місця служби без поважних причин. З часом, усвідомивши скоєне, самостійного прибув до військової частини 17.05.2023 року, у вчиненому щиро кається та бажає продовжити військову службу.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, що виразилася у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання,суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, а також бажання обвинуваченого продовжити військову службу та приймати участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпечність та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні малолітню дитину, його відношення до скоєного, а також ту обставину, що обвинувачений раніше судимий, перебуває на військовій службі,посередньо характеризується за місцем проходження служби.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання із застосування положень ст.69 КК України, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, наявності пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим призначитиОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачено законом у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого вважає за можливе на підставі ст.58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив зазначене кримінальне правопорушення, передбачені ч.4 ст.407 КК України, до ухвалення вироку Корольовським районним судом м.Житомира від 20вересня 2022 року, яким його засуджено за ч.4 ст.186, ч. 3 ст. 357 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, водночас ч. 1 ст. 70 КК України передбачає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Між тим за роз`ясненнями, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Враховуючи викладене, а також, що за даним вироком обвинуваченому має бути призначене покарання за ч.4 ст.407 КК України у видіслужбового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженогоз реальним його відбуттям, вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 20 вересня 2022 рокувідносно ОСОБА_4 підлягає окремому виконанню.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 20 вересня 2022 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.186, ч.3 ст. 357 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки, виконувати самостійно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , скасувати, звільнивши його з під варти в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

У строк відбуття покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 14 листопада 2023 року по 04 січня 2024 року, виходячи із співвідношення, що один день позбавлення волі відповідає трьом дня службового обмеження для військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1