Провадження №1-кп/337/218/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000361 від 15.08.2023р. відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, перебуває на посаді гранатометника 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2024 року до суду з Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000361 від 15.08.2023р. відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, і ухвалою суду від 19.01.2024р. призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження, повернення обвинувального акту немає.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово. Клопотання про розгляд даного кримінального провадження колегіально в складі трьох суддів обвинуваченим не заявлено.

Під час підготовчого судового засідання суд встановив, що вищевказане кримінальне провадження підсудне Хортицькому районному суду м.Запоріжжя. Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, відсутні.

З урахуванням позиції учасників справи суд вважає можливим призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні за участю сторін та здійснювати його розгляд суддею одноособово.

Крім того, в підготовчому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, у зв`язку із існуванням у справі ризиків, передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, пославшись на те, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено, дія якого закінчується 05.02.2024р. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до дванадцяти років, який він вчинив під час дії воєнного стану. Достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, самовільно залишив місце несення служби, яке по своїй суті являється переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління з метою невиконання обов`язків військової служби. Вказані обставини в сукупності свідчать про можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, як ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що дає підстави для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснювати тиск на свідків, які враховуючи початковий етап судового розгляду ще не були судом допитані. Інші більш м`які запобіжні заходи за вищевказаних обставин не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання наявним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Вважають, що до обвинуваченого можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, домашній арешт. Також захисник вважав можливим визначити обвинуваченому мінімальний розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 14.11.2024р. до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11.01.2024р. В подальшому ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2024р. ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до 05.02.2024р. включно. Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислюється з моменту фактичного його затримання з 17.25 год. 13.11.2023 року.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст.176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК).

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Водночас, за приписами ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, тобто у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, та за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також суд враховує, що обвинувачений неодружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, раніше не судимий, має постійне місце проживання, де до затримання проживав з матір`ю. Вік та стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для його тримання під вартою.

Також суд враховує, що на даній стадії кримінального провадження суд не вправі оцінювати докази, які були зібрані під час досудового розслідування, з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку, що причетність обвинуваченого до злочину, в якому він обвинувачується, є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд встановив, що доводи прокурора є обґрунтованими, та погоджується з існуванням ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, існує ризик переховування від суду.

Крім того, слід зауважити, що як випливає із матеріалів клопотання, місце знаходження ОСОБА_5 не було встановлено в період з 31.07.2023 року до моменту його затримання 13.11.2023 року, що в сукупності також вказує на спроможність останнього в подальшому переховуватися від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків обумовлюється тим, що свідки у даному кримінальному провадженні разом з ОСОБА_5 проходять військову службу, входять до кола його спілкування, що фактично створить для останнього умови для здійснення ним впливу на таких осіб, у тому числі шляхом залякування або вмовлянь, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

На існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує ігнорування ОСОБА_5 встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби та те, що останньому інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер, що вказує на високу суспільну небезпечність обвинуваченого та може свідчити про вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Відтак, суд вважає доведеними та обґрунтованими ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Такі обставини, як наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, певних соціальних зв`язків, а також те, що він раніше не судимий, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту, на що вказує сторона захисту, вказують і норми ч. 8 ст. 176 КПК України, які передбачають застосування під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються в тому числі у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, у зв`язку з чим клопотання прокурора слід задовольнити, підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу немає.

Водночас, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2024р., при продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 302 800,00 грн., який слід залишити без змін, оскільки підстав для зміни, визначеного раніше розміру застави, чи для скасування такого заходу судом не вбачається.

Керуючись ст.176, 177, 178, 183, 314-316 КПК України,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України призначити до судового розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя на 06 лютого 2024 року 11.30 год. за участю усіх учасників справи: прокурора, захисника та обвинуваченого.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 березня 2024 року включно із правом внесення застави у розмірі ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. на депозитний рахунок суду (рахунок UA0001205, отримувач - ТУ ДСАУ в Запорізькій області, банк - Державна казначейська служба України, м.Київ, , код МФО 820172).

У разі внесення вказаної застави покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: 1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду, 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, 3) прибувати до суду за викликом.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 01.02.2024 року о 08.10 год.

Суддя ОСОБА_1