Провадження №1-кп/523/851/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000590 від 8.09.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гірники Ратнівського району Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого неофіційно, в силу ст.89 КК України не маючого судимості, відносно якого на розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням за ст.185 ч.4 КК України.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, -

Встановив:

4.09.2022 року приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання в будинку АДРЕСА_2 , де проживав разом та вів спільний побут зі своєї цивільною дружиною ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час безпідставно спровокованого ним словесного конфлікту, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вчинив відносно ОСОБА_5 психологічне насильство у вигляді нецензурних словесних образ та приниження її честі та гідності, погрожуючи фізичною розправою. При цьому ОСОБА_4 неодноразово вчиняв відносно своєї цивільної дружини домашнє насильство, внаслідок чого притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 18.01.2022р., 23.05.2022р. за вчинення 9.11.2021р., 3.05.2022р. відповідно адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП у вигляді накладення штрафу в дохід держави.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно у зазначений в обвинувальному акті день на початку вересня 2022 року у денний час доби, знаходячись за місцем свого проживання, в ході чергової лайки зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_5 , з якою він мешкав разом в одному будинку, на ґрунті виниклих між ними неприязних відносин та постійних суперечок із-за її матері, словесно ображав останню нецензурною бранкою, в ході якої погрожував фізичною розправою, все починалося та закінчувалося взаємними обзиваннями на адресу один одного.

Причини свого вчинку пояснити не зміг, водночас не заперечуючи того факту, що дійсно декілька разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, вину визнає повністю, висловлюючи каяття, запевняючи, що більше не буде вчиняти протиправних дій.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні інкримінованого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілої, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєних кримінальних правопорушень, в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, надані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_4 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями скоїв умисний злочин, передбачений ст.126-1 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних та близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я, погіршення якості життя потерпілої особи, та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер, ступінь тяжкості, мотивацію та суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, дані про особу обвинуваченого, те, що він в силу ст.89 КК України вважається особою не маючої судимості, про що свідчить спец. вимога УІТ ГУНП в Одеській області, долученої стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження; однак на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого кримінального правопорушення, відповідний обвинувальний акт перебуває на розгляді Суворовського районного суді м. Одеси, офіційно не працевлаштований, як вбачається не має постійних джерел доходів, разом з цим наявне місце проживання, за яким негативно характеризується, як особа, яка зловживає спиртними напоями та систематично вчиняє сімейні сварки, у зв`язку з чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.1732 ч.2 КУпАП, що підтверджується копіями постанов Суворовського районного суду м. Одеси за №523/21250/21 від 18.01.2022р., №523/4587/22 від 23.05.2022р., долучених до матеріалів судового провадження стороною обвинувачення; також суд враховує добровільне зізнання у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, усвідомлення своєї провини, відсутність тяжких наслідків.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 ч.1 п.1 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування речові докази не долучалися, залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Матеріали кримінальних проваджень за №0000590 від 8.09.2022 року до обвинувального акту не долучались, суду лише були надані характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_4 .

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, з урахуванням санкції 126-1 КК України, вимог ст.60 цього ж Кодексу оцінюючи у сукупності обставини, характер та ступінь тяжкості, мотив вчиненого злочину, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, те, що він офіційно не працевлаштований, не має постійних джерел доходів, веде спосіб життя, який не відповідає нормам суспільства, враховуючи поведінку обвинуваченого під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив протиправність своїх дій, приймаючи до уваги думку прокурора, вважає, що міра покарання у вигляді арешту, буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину, застосування більш м`якого покарання, на переконання суду, у даному випадку є недоцільним.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що в рамках даного кримінального провадження за №0000590 від 8.09.2022 року щодо ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, однак достовірно з`ясовано, що в рамках іншого кримінального провадження за №0000460 за обвинуваченням за ст.185 ч.4 КК України ОСОБА_4 утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання у вигляді арешту, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні іншого тяжкого злочину, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили з метою досягнення дієвості цього провадження обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000590 від 8.09.2022 року, що буде достатнім для забезпечення виконання вироку в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, призначивши йому покарання у вигляді одного місяця арешту.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках даного кримінального провадження за №0000590 від 8.09.2022 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Обрану міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити не змінною - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження за №0000590 від 8.09.2022 року обчислювати з моменту фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 4.10.2023 року.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1