Провадження №1-КП/303/796/23
Номер рядка статистичного звіту-197
вирок

Іменем України

06 листопада 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево кримінальне провадження №0000646 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Папинці, Старосинявського району, Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, раніше не судимого, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України,-

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2023 року до суду звернувся прокурор з обвинувальним актом, затвердженим в порядку статті 291 КПК України, щодо якого ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження, встановлено що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», діючи в порушення статей 42, 68 Конституції України, Інструкції про порядок виготовлення,придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року, вимог п. а «Спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» №2471-ХІІ від 17 червня 1992 року, п.9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576, а також вимог статей 11, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, маючи досвід поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, знаючи вимоги законодавства України про те, що бойові припаси та вибухові речовини відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, на початку квітня 2023 року, точного дня досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в лісосмузі поблизу села Нижній Коропець, Мукачівського району, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, та у період з початку квітня 2023 року, перебуваючи за місцем свого проживання, в квартирі АДРЕСА_2 , незаконно зберігав вибухову речовину - пластичну речовину коричневого кольору масою 66,5121 грамів, яка являється пластичною речовиною на основі бринзантної вибухової речовини гексогену та нафтового масла, а також запал УЗРГМ-2 та корпус ручної осколкової гранати РГД-5, конструктивно оформлений зарядом вибухової речовини (тротил), які в конструктивному поєднанні являються бойовим припасом - ручною осколковою гранатою РГД-5.

Таким чином дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 263 КК України - незаконне придбання, зберігання бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

31 жовтня 2023 року сторонами була укладена угода про визнання винуватості відповідно до якої ОСОБА_3 повністю визнав себе винним і сторони дійшли згоди щодо призначення обвинуваченому покарання за частиною 1 статті 263 КК України у виді у виді позбавлення волі із застосуванням статей 75,76 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши що така угода відповідає положенням статей 468-471 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого - ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, підтвердивши, що така угода відповідає положенням статті 468-471 КПК України.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Суд вважає необхідним затвердити умови угоди і ухвалити вирок на підставі такої угоди відповідно до положення статті 475 КПК України з наступних мотивів.

Матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення, свідчать про наявність події кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 і що в його діях, є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 стороною обвинувачення, визначена правильно.

Згідно положень статті 12 КК України, злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, відноситься до категорії тяжких злочинів. Угода, сторонами укладена до призначення судового розгляду, про що заявлено в підготовчому судовому засіданні.

Частинами 1 та 2 статті 474 КПК України визначено, що в разі досягнення угоди під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За частиною 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Умови угоди щодо міри кримінального покарання відповідають положенням санкцій передбачених частиною 1 статті 263 КК України, а застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статей 75,76 КК України допускається, і таке покарання, відповідає обставинам справи і даним про особу обвинуваченого.

Крім того, угода про визнання винуватості укладена добровільно і відсутні підстави, передбачені частиною 7 статті 474 КПК України, які б суд міг використати для відмови в затвердженні такої угоди.

Укладання угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Судом встановлено, що обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені статтею 473 КПК України.

Зазначене узгоджується із положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27 лютого 1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Виходячи з обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне ухвалити в даному провадженні вирок згідно положень угоди визнання винуватості та призначити обвинуваченому, узгоджену сторонами угоди, міру покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статей 75,76 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Відповідно до статті 124 КПК України процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.314,315,373-376 та ст.ст.468,471,474 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 жовтня 2023 року між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000646.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

ОСОБА_3 призначити покарання за частиною 1 статті 263 КК України у виді 04(чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 02 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти за місцем проживання (або служби).

Речовий доказ: вибухову речовину, запал УЗРГМ-2 та корпус ручної осколкової гранати РГД-5, який знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського відділу поліції в Закарпатській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ), процесуальні витрати на залучення експерта на користь держави в розмірі 4780 (чотири тисячі сімсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_6