Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6578/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.537 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №274/6578/23 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2023,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі з доповненнями адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнити його умовно-достроково. При цьому, наголошує, що судом першої інстанції не повно з`ясовані характеризуючі дані засудженого, щодо його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, ставлення до праці та участі у виховних заходах. Крім того, належно не оцінено фактичні критерії досягненням засудженим ОСОБА_8 виправлення, які підтверджуються його щирим каяттям та визнанням вини, відсутність цивільного позову, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди та усунення наслідків вчиненого правопорушення, своїм сумлінним ставленням до праці та отриманими заохоченнями доводить, що став останній на шлях виправлення. В доповненнях до апеляційної скарги посилається на неврахування судом першої інстанції нової характеристики на засудженого ОСОБА_8 , в якій зазначено, що останній має 3 заохочення, що свідчить про засуджений став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги з доповненнями, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що слід відмовити у її задоволенні з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_8 засуджений 11 липня 2019 року Баришівським районним судом Київської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 05 років 01 місяць позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 01.10.2019; кінець строку: 01.11.2024.

З характеристики на засудженого ОСОБА_8 , вбачається, що останній в Райківській виправній колонії (№ 73) відбуває покарання з 31.10.19. За період відбування покарання у виправній колонії характеризується посередньо. Дисциплінарних стягнень не має. Участі у заходах виховного впливу не бере. Працевлаштований на виробництві установи, за час відбування покарання має два заохочення. Участі у роботах з благоустрою не бере. Вину у скоєному злочині за вироком суду визнав, цивільний позов відсутній.

Крім того, судом першої інстанції досліджено особову справу засудженого та встановлено, що засуджений ОСОБА_8 до суспільно корисної праці не долучається, участі у заходах виховного характеру не бере, за оцінкою має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства), та ще не довів своє виправлення. Наявність двох заохочень свідчить, що засуджений стає або навіть став на шлях виправлення, що є підставою для заміни невідбутої покарання більш м`яким, але ще не вказує на те, що засуджений довів своє виправлення і що його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження захисника про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів бере до уваги надану захисником характеристику на засудженого ОСОБА_8 в якій зазначено, що останній має 3 заохочення, а не як встановлено судом першої інстанції -2. Разом з тим, наявність у засудженого ОСОБА_8 трьох заохочень за весь час відбування покарання оцінюється судом з врахуванням сукупності інших обставин, які характеризують обвинуваченого та свідчать про те, що він довів своє виправлення.

Крім того, з вказаної характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_8 допустив один раз порушення вимог режиму тримання, зо що була проведена бесіда профілактичного характеру.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 лише намагається стати на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :