Справа № 455/1/24
Провадження № 1-кс/455/1/2024
У Х В А Л А

03 січня 2024 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000003 від 01.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області надійшло клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000003 від 01.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 01.01.2024 року у ВП № 1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області поступило телефонне повідомлення від інспектора прикордонної служби ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_5 про те, що на пункті пропуску «Смільниця-Кростенко», що за адресою с. Терло Самбірського району Львівської області ОСОБА_3 надав їй неправомірну вигоду в сумі 250 доларів США за безперешкодний перетин державного кордону.

01.01.2024 року виїздом СОГ було проведено огляд місця та вилучено протоколом огляду місця події грошові кошти в сумі 250 доларів США та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 .

Вказані грошові кошти та паспорт зберегли на собі сліди злочину, є речовими доказами, а тому є необхідність в забезпеченні зберігання речових доказів у незмінному стані, шляхом накладення арешту.

Просить постановити ухвалу про накладення арешту на грошові кошти в сумі 250 доларів США чотирма купюрами, а саме однією купюрою номіналом 100 доларів США з серійним номером PJ 64121467 B та трьома купюрами номіналом по 50 доларів США з серійними номерами: PA 34891386 A, JF 55505890 A, MI 16765143 A, а також паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Алчевським МВ УМВС України в Луганській області власником та користувачем яких є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , оскільки є предметом вчиненого злочину і містять на собі сліди вчинення злочину, шляхом заборони, відчуження, розпорядження та користування вказаним предметом.

Правова кваліфікація ч. 1 ст. 369 КК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання, що згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не є перешкодою для його розгляду, між тим заявив клопотання про здійснення розгляду без його участі, клопотання підтримав та просив слухати його без фіксації технічними засобами, а тому, вважаю за можливе розглянути таке за його відсутності.

Власник майна ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечили щодо накладення арешту на грошові кошти, однак заперечували щодо накладення арешту на паспорт громадянина України.

У відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття вищевказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши власника майна та його захисника, вивчивши клопотання, ознайомившись із документами долученими до клопотання, дослідивши їх, встановив, що Відділенням поліції №1 Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 01.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, а саме: витягу з ЄРДР №0000003від 01.01.2024 року, рапорта старшого інспектора-чергового ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області від 01.01.2024 року, протоколу огляду місця події від 01.01.2024 року, протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 01.01.2024 року, , постанови про визнання речовим доказом від 01.01.2024 року, враховуючи, що грошові кошти на які просять накласти арешт, відповідають критеріям ч.1 ст.98 КПК України, є речовим доказом по справі та предметом вчинення злочину, з метою забезпечення збереження речового доказу до завершення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, на переконання слідчого судді виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи, а відтак клопотання слід задовольнити в цій частині.

Що стосується накладення арешту на паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 МВ УМВС України в Луганській області, то відповідно до пункту 22 розділу І Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 за № 2503-XII (далі Положення), в особи, взятої під варту або засудженої до позбавлення волі, паспорт вилучається органами дізнання, попереднього слідства або судом. При звільненні з-під варти чи від відбування покарання паспорт повертається його власникові.

Згідно з пунктом 23 розділу І Положення забороняється вилучення у громадянина паспорта, крім випадків, передбачених законодавством України, зокрема забороняється взяття паспорта у заставу.

Зі змісту пункту 24 розділу І Положення випливає, що зразки печаток, штампів і бланків документів, які застосовуються для виконання цього Положення, порядок зберігання паспортів громадян, які проходять військову службу, перебувають під вартою, відбувають покарання, а також порядок зберігання бланків паспортів та їх знищення встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 106 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 за № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі Порядок) забороняється вилучення у особи паспорта, крім випадків, передбачених законодавством, зокрема забороняється взяття паспорта у заставу.

Згідно з абзацом першим пункту 107 Порядку паспорт може бути вилучено (у тому числі тимчасово) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, а за кордоном - закордонної дипломатичної установи в разі його використання з метою вчинення злочину на території України чи за кордоном, підроблення, проведення службової перевірки щодо оформлення з порушеннями вимог законодавства або в інших випадках, передбачених законодавством.

Зі змісту абзацу другого пункту 107 Порядку випливає, що під час вилучення (у тому числі тимчасово) складається акт вилучення, а особі видається довідка про вилучення паспорта. Форма акта і довідки встановлюється МВС.

Суд враховує, що Наказом Міністерства внутрішніх справи України № 311 від 13.04.2018 «Про затвердження зразків документів, необхідних для вилучення, тимчасового вилучення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, та журналу їх обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.04.2018 за № 531/31983 (далі Наказ) затверджені зразки документів, необхідних для вилучення, тимчасового вилучення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, та журналу їх обліку.

На підтвердження обґрунтованості вилучення паспорта громадянина України в клопотанні вказано, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 є речовим доказом у кримінальному провадженні. Разом з тим, як слідчий суддя зазначив вище, чинне кримінально-процесуальне законодавство України встановлює критерії, за яких документ може бути визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що надані суду матеріали не містять відомостей, що паспорт громадянина України є предметом будь-якого кримінально караного діяння. Тому твердження викладені в клопотанні в цій частині слідчий суддя оцінює критично. Крім того, як зазначено вище, чинні нормативно-правові акти надають можливість вилучення, зокрема, паспорта громадянина України за умови його використання як знаряддя злочину, однак таке вилучення має бути здійснене з дотриманням визначеної процедури. Надані слідчому судді матеріали не свідчать про дотримання такої процедури. Також вище слідчий суддя звертав увагу на те, що вилучення паспорта громадянина України має бути здійснене у разі поміщення відповідної особи під варту, однак у разі звільнення такої особи з-під варти паспорт громадянина України їй має бути повернутий.

Відтак, враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити частково.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч.1 ст.219, ч.1 та ч.2 ст.294, ст.309 КПК України -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000003 від 01.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти в сумі 250 доларів США чотирма купюрами, а саме однією купюрою номіналом 100 доларів США з серійним номером PJ 64121467 B та трьома купюрами номіналом по 50 доларів США з серійними номерами: PА 34891386 A, JF 55505890 A, MI 16765143 A., шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування будь-яким особам вказаними грошовими коштами.

В задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Роз`яснити, що згідно ч.4 ст.100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу особа зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Виконання ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1