ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3946/23 Справа № 234/8521/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року клопотання прокурора та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою строком на шістдесят днів, тобто 14 січня 2024 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції врахував, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують утримання обвинуваченого під вартою, обвинувачений обвинувачується у скоєнні особливо тяжких корисливих злочинів, які були скоєні ним протягом нетривалого періоду часу після звільнення з місць позбавлення волі, а злочинна діяльність була припинена лише після обрання обвинуваченому відповідного запобіжного заходу, він міцних соціальних зв`язків не має, не працює, офіційне джерело його доходів невідоме.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, як переховуванню обвинуваченого від суду, вчинення ним іншого кримінального правопорушення, так і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризики чого є реальними та дійсними. А обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 перебуває на розгляді суду з 2021 року, а обвинувачений тримається під вартою з 20.02.2021, тобто більш ніж 2 роки 9 місяців. При цьому, під час судового розгляду вже допитані всі свідки, їх показання зафіксовано а письмові докази зберігаються в матеріалах кримінального провадження, що виключає продовження існування ризику впливу на свідків. Обвинувачений має сім`ю та фактичне місце мешкання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків. До того ж, захисник наголошує, що тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не може бути єдиною підставою для продовження застосування такого запобіжного заходу, а відтак висновки суду щодо неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів є необґрунтованим, а ухвала суду підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники апеляційного перегляду, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, до зали апеляційного суду не з`явились, заяв про свою особисту участь не направляли.

Разом з цим, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказував, що розгляд апеляційної скарги можливо провести за його відсутності та обвинуваченого, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними його позиції під час вирішення цього питання судом першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0002907 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 357 КК України, розгляд його триває.

В судовому засіданні 16 листопада 2023 року, в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду або продовжити вчинення кримінальних правопорушень, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих кримінальних правопорушень, об`єктом яких є власність та які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до тринадцяти років з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування такого тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить та обставина, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому злочинів невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, що у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, вказує на схильність ОСОБА_7 до протиправної поведінки, а тому останній, перебуваючи на волі, потенційно може вчинити новий злочин, у зв`язку з чим вказаний ризик є підтвердженим у повному обсязі.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце мешкання та певні соціальні зв`язки, про які наголошує захисник в апеляційній скарзі.

В той же час, вказані обставини не можуть слугувати самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки не стали стримуючим фактором та не змогли запобігти протиправній поведінці.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаний з застосуванням насильства, судом першої інстанції було прийнято обґрунтоване рішення не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Щодо тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, апеляційний суд зважає на положення ст. 28 КПК України за змістом якої під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є поведінка учасників кримінального провадження.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Як зазначалось вище, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів, вчинених у співучасті з іншою особо, що об`єктивно потребує певного проміжку часу для здійснення повного та всебічного розгляду кримінального провадження, допиту усіх учасників кримінального провадження, дослідження значної кількості письмових доказів для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Відтак, з огляду на складність цього кримінального провадження, процесуальну поведінку учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що у даному випадку, загальний строк утримання ОСОБА_10 під вартою хоча і є значним, однак, з урахуванням стадії кримінального провадження, не є надмірним.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 357 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4