КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4985/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002988, по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, кожному.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік кожному.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

По справі вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими у тому, що вони 09.07.2018 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , приблизно о 01 год. 30 хв., незаконно проникли до приміщення квартири АДРЕСА_6 вищевказаного будинку, звідки таємно викрали належне ОСОБА_13 майно.

За встановлених судом обставин ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, зайшли до під`їзду будинку АДРЕСА_5 , де шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали металевий сейф з грошовими коштами у сумі 60 000 гривень та газовий пістолет моделі ROHM RG88 з маркуванням у вигляді «КН 0207853» вартістю 5000 гривень, чим спричинили майнову шкоду потерпілому на зазначену суму.

Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кваліфіковані по ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житлове приміщення за попередньою змовою групою осіб.

В поданій апеляційній скарзі із доповненнями прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України, яка не підлягала застосуванню, та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дійшов помилкового висновку про можливість їх виправлення без реального відбування покарання та незаконно звільнив обвинувачених від призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України.

За доводами прокурора, призначаючи кожному з обвинувачених покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не обґрунтував мотивів такого рішення. В оскаржуваному вироку суд в обґрунтування застосування положень ст.75 КК України послався лише на те, що обвинувачені раніше не судимі, наявність у кожного з них пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

В той же час, як вважає апелянт, суд не врахував конкретні обставини вчинення кваліфікованого, тяжкого, умисного, корисливого кримінального правопорушення.

Посилається на те, що обвинувачені на час вчинення злочину мали необхідні навички, заздалегідь домовились та підготували необхідне знаряддя для вчинення злочину, незаконно проникли в квартиру потерпілого, звідки викрали сейф з грошима та газовим пістолетом. Судом також не враховано те, що обвинувачені не працевлаштовані, суспільно корисною працею не займаються.

Також, за доводами прокурора, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених - щире каяття, оскільки на противагу цьому матеріали кримінального провадження не містять даних про добровільну критичну оцінку обвинуваченими своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведених обставин прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі на визначений строк неможливе, а тому суд першої інстанції незаконно і невмотивовано застосував до обвинувачених положення ст.75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

За наслідками апеляційного розгляду прокурор просить вирок Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року, ухвалений відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, кожному.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали вирок в частині призначеного покарання законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, допитавши обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, а тому правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.3 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особи винних, які раніше не судимі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд обґрунтовано визнав їх щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, даних про їх особу, наявності двох обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що їх виправлення можливе без відбування покарання, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив їх від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покаранням по ч.3 ст.185 КК України, яке призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, відповідає межам санкції статті (частини статті) та не оспорюється учасниками провадження. Також колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особи обвинувачених, їх відношення до вчиненого, а також конкретні обставини вчиненого злочину, а тому обґрунтовано та на законних підставах дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можливе без реального відбування ними покарання.

На підтвердження цього колегія суддів враховує, що з часу вчинення злочину, який ставиться у провину обвинуваченим, минуло більше шести років. Протягом цього часу обвинувачені не вчиняли інших кримінальних правопорушень. Як в суді першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнають свою вину у вчиненому та щиро каються, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачені повністю відшкодували потерпілому завданому йому злочином шкоду, в зв`язку з чим він відмовився від цивільного позову.

Дану обставину суд апеляційної інстанції визнає такою, яка пом`якшує покарання обвинувачених.

Обґрунтованих даних, які б свідчили про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, у поданій апеляційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено.

Цим самим спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням положень ст.75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на які посилається прокурор та які б стали підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З наведених підстав апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4