ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/404/24 Справа № 185/7913/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000703 від 04.04.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 21.08.2018 року Лозівським міським судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 11.01.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винним та засуджено за ст.126-1 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарання (№4)» та його взято під варту негайно в залі суду.

Строк відбуття покарання обчислюється з 27.09.2023 року.

Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

08 липня 2022 року близько о 11.30 годині обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , умисно, тобто усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини потерпілої ОСОБА_9 , яка проживала спільно з ним, яке проявилось у словесних образах нецензурними словами, погрозами фізичної розправи, приниженні та залякуванні, чим саме викликав у потерпілої ОСОБА_9 побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, що призвело до психологічних страждань потерпілої та виразилось у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій.

Надалі, 19 вересня 2022 року близько о 11.00 годині обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаним місцем свого мешкання, продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, умисно, тобто усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини потерпілої ОСОБА_9 , під час якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та виганяв з дому, чим вчинив домашнє насильство повторно протягом року, внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 14.01.2023 року близько о 15.30 годині, перебуваючи за вищевказаною адресою свого мешкання, продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, умисно, тобто усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини потерпілої ОСОБА_9 , а саме: штовхав, ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю, повторно протягом року.

Однак, після вжиття вказаних заходів реагування щодо недопущення вчинення домашнього насильства, обвинувачений ОСОБА_7 , правильних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, та продовжуючи свою протиправну поведінку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи негативні наслідки, 21.03.2023 року о 17.16 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини потерпілої ОСОБА_9 , що виразилось у погрозах фізичною розправою, висловлюванні нецензурною лайкою та штовханні.

Бажаючи захистити себе та припинити протиправні дії свого чоловіка, потерпіла ОСОБА_9 викликала співробітників поліції, які відносно обвинуваченого ОСОБА_7 складали протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1, ч.2 ст.173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства, за результатами розгляду яких:

- 08.08.2022 року постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на 30 годин;

- 14.10.2022 року постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави;

- 17.03.2023 року постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично 3 (три) рази за місцем свого проживання вчинив психологічне насильство по відношенню до своєї дружини потерпілої ОСОБА_9 , що призводить до психологічних страждань останньої. Внаслідок систематичних протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_7 його дружина потерпіла ОСОБА_9 зазнала психологічного насильства, яке виразилось в словесних образах, погрозах, залякуванні, які викликали у останньої психологічні страждання та погіршення якості її життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ст.126-1 КК, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності своєї вини у скоєні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ст.126-1 КК, просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження у справі за примиренням сторін. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на даний час він з потерпілої примирився та допомагав їй фінансово.

Окремо у поданій апеляційній скарзі обвинувачений вказує на порушення його права на захист, оскільки ані на досудовому слідстві, ані в суді першої інстанції йому не надали адвоката. Крім того суд призначив йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, тоді, як вважає апелянт, максимальний строк покарання за ст.126-1 КК передбачає лише 1 рік позбавлення волі.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, тому її неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та які наполягали на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ст.126-1 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених в порядку ст.94 КПК судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються обвинуваченим в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Так, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення за ст.126-1 КК, які згідно зі ст.12 КК відноситься до нетяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем реєстрації характеризується негативно, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Обставин, які відповідно вимог ст.66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив. Водночас суд визнав обставиною, яка відповідно до вимог ст.67 КК обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З такими висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що призначений вироком вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а строк призначеного покарання, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, відповідає максимальній межі санкції ст.126-1 КК. На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання- є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винної особи та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для закриття провадження у справі з підстав примирення обвинуваченого з потерпілою, на які посилається апелянт, оскільки згідно п.7 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Отже, оскільки за вироком суду обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством щодо своєї дружини потерпілої ОСОБА_9 , тому відсутні законні підстави для закриття даного кримінального провадження з мотивів, на які вказує обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Доводи апелянт щодо порушення його права на захист, як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.42 КПК підозрюваний, обвинувачений має право, зокрема, на першу вимогу мати захисника і зустріч із ним незалежно від часу в робочі, вихідні, святкові, неробочі дні до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - зустрічі без обмеження в часі та кількості у робочі, вихідні, святкові, неробочі дні; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних діях; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги.

Згідно положень ст.345 КПК судовий розпорядник роздає особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їхні права та обов`язки, передбачені цим Кодексом. Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх.

За приписами ст.48 КПК захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.

Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Разом з цим ст.52 КПК встановлює обов`язкову участь захисника лише у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів та в інших випадках, передбачених частиною другою цієї норми закону.

Матеріали даного кримінального провадження свідчать про те, що на досудовому слідстві під час повідомлення про підозру 14 червня 2023 року у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК, ОСОБА_7 був під особистий підпис ознайомлений зі своїми процесуальними правами (а.с.36-44), але заяв чи клопотань про залучення адвоката для забезпечення його права на захист не подавав.

Крім того, згідно журналів судових засідань та технічних носіїв аудіофіксації перебігу судового розгляду, суд переконався про обізнаність обвинуваченого ОСОБА_7 щодо своїх процесуальних прав та останній клопотань про залучення до участі у справі адвоката для забезпечення його права на захист не подавав.

Отже, враховуючи, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ст.126-1 КК не відноситься до категорії особливо тяжких злочинів і ним не було заявлено клопотання ані на досудовому слідстві, ані в суді першої інстанції про забезпечення його адвокатом, та у справі відсутні визначені ч.2 ст.52 КПК обставини для обов`язкової участі захисника, тому обвинуваченому було надано право для самозахисту. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 , щодо якого до ухвалення вироку не було обрано жодного запобіжного заходу та він не перебував під вартою, мав реальну можливість скористатися своїм процесуальним правом та укласти самостійно угоду із адвокатом для захисту його інтересів, як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції. Натомість обвинувачений скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, а тому колегія суддів не вбачає будь-яких порушень права обвинуваченого на захист у даному кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року відносно нього за ст.126-1 КК, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка утримується під вартою в той самий строк з дня отримання копії рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4