Справа № 465/2048/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/302/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу з доповненням захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу підготовчого судового засідання Франківського районного суду м.Львова від 06.04.2023 у кримінальному провадженні № 0000023, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою підготовчого судового засідання задоволено клопотання публічного обвинувача - прокурора ОСОБА_11 та продовжено обраний відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави. У задоволенні клопотання адвокатів та заяв ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про взяття обвинуваченого на поруки, відмовлено.

Суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що згідно клопотання прокурора, ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова обвинуваченому ОСОБА_8 обрано та продовжено запобіжний захід тримання під вартою, що був обраний на досудовому розслідуванні, і, даний строк закінчувався 08 квітня 2023 року.

Вказані ухвали переглядалися в апеляційному порядку, проте запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом щоразу залишався незмінним. Підстави таких рішень викладені в зазначених вище ухвалах, які набрали законної сили.

На даній стадії судового розгляду, колегія суддів визнала обґрунтованою підозру в інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушеннях, як цього вимагає закон, і в першу чергу, обвинувальним актом, що є предметом розгляду в суді, а також докази фактичних обставин, що надані прокурором та досліджені в ході обрання та продовження запобіжного заходу. Вважати на даному етапі протилежне, у колегії суддів не має підстав, а вдаватися до конкретного аналізу доказів не дослідивши їх в повному обсязі та у сукупності в цілому, викликатиме сумнів в учасників процесу щодо упередженості суду.

Відтак, з огляду на стадію кримінального судочинства у вказаному кримінальному провадженні; ризики, що передбачені ст. 177 КПК України та визнавалися існуючими і враховувалися слідчим суддею, що обирав та продовжував запобіжний захід на досудовому розслідуванні, а також їх сприйняття апеляційним судом, колегія суддів й надалі вважає такі актуальними.

Крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, з урахуванням попередніх підстав і обставин обрання і продовження обвинуваченому запобіжного заходу, колегія суддів оцінює такі в сукупності, в тому числі й з тими, що стосуються обвинуваченого, зокрема:

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчинені яких він обвинувачується;

- обвинувачений не має постійного джерела доходів, що буде утруднювати виконання ним покладених судом обов`язків;

- вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування;

- перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилятися від суду, зважаючи на обвинувачення які йому інкримінуються та воєнний стан в державі, що суд визнає винятковими обставинами.

Відтак, колегія суддів відхилила клопотання адвокатів та заяви поручителів, щодо зміни запобіжного заходжу для обвинуваченого ОСОБА_8 на особисту поруку, оскільки дійшла висновку, що за фактичних обставин такі заяви не є переконливими та не заслуговують довіри в колегії суддів.

Приймаючи дане рішення, колегія суддів виходила з того, що обвинувальний акт знаходиться на стадії розгляду в підготовчому судовому засіданні, тобто судове слідство ще не розпочато і не проведено, що у свою чергу, на думку колегії суддів, є передумовою до втручання обвинуваченого в хід судового слідства, та перешкоджання проведенню розгляду справи повно, всебічно і об`єктивно.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисники - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подали апеляційну скаргу з доповненням, у якій просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Задовольнити заяви про передачу ОСОБА_8 на поруки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 . У разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - визначити розмір застави у межах п.3 ч.5 ст. 182 КК України.

Апелянти покликаються, що ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою, невмотивованою та постановленою всупереч кримінально процесуальному законодавству та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апелянти вважають, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Суддею грубо порушено вимоги ч.4 ст. 199 КПК України. У клопотанні прокурора не міститься підтвердження того, що ризики не змінилися, не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. У суді першої інстанції прокурором також не було обґрунтовано чому по закінченню шестимісячного строку, ризики передбачені ст. 177 КПК України не змінилися. Сторона захисту вважає, що покликання прокурора про існування ризиків не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_8 має постійне місце проживання у м. Львові, від досудового слідства не переховувався, за кордон під час воєнного стану виїхати не зможе; під час обшуків у ОСОБА_8 була вилучена вся техніка, мобільні телефони, сім-картки тощо, а відтак знищити чи спотворити речові докази він не зможе. Відповідно ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що стосовно нього порушено кримінальне провадження не вчинив жодних дій, які б давали підстави застосувати до нього виняткову міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ризики по справі стороною обвинувачення не доведені. Інкриміновані ОСОБА_8 дії вчинені у період до 2018 року, тобто не під час воєнного стану, що має свідчити про не вчинення злочину проти основ національної безпеки. Судом проігноровані клопотання ветеранів Служби безпеки України про взяття ОСОБА_8 на поруки.

Заслухавши доповідача, думку захисників підозрюваного-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_8 , про задоволення апеляційного скарги, міркування прокурора, який заперечив та просив залишити без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту, вивчивши матеріали клопотання, врахувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному кодексі України.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Підставою обрання, продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

На розгляд Франківського районного суду Львова поступив обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 03.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 , року ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.109, ч.2 ст. 110, ч.1 ст. 111, ст.. 436 та ч. 2 ст. 436-2 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова обрано та продовжено запобіжний захід тримання під вартою, що був обраний на досудовому розслідуванні, і, даний строк закінчується 08 квітня 2023 року.

Вказані ухвали переглядалися в апеляційному порядку, проте запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом щоразу залишався незмінним. Підстави таких рішень викладені в зазначених ухвалах, які набрали законної сили.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 врахував положення норм процесуального закону та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились.

Крім того суд першої інстанції визнав обґрунтованою підозру в інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушеннях, як цього вимагає закон, і в першу чергу, обвинувальним актом, що є предметом розгляду в суді, а також докази фактичних обставин, що надані прокурором та досліджені в ході обрання та продовження запобіжного заходу. Вважати на даному етапі протилежне, у колегії суддів не має підстав, а вдаватися до конкретного аналізу доказів не дослідивши їх в повному обсязі та у сукупності в цілому, викликатиме сумнів в учасників процесу щодо упередженості суду.

Відтак, з огляду на стадію кримінального судочинства у вказаному кримінальному провадженні, ризики, що передбачені ст.. 177 КПК України та визнавалися існуючими і враховувалися слідчим суддею, що обирав та продовжував запобіжний захід на досудовому розслідуванні, а також їх сприйняття апеляційним судом, колегія суддів й надалі вважає такі актуальними.

Крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, з урахуванням попередніх підстав і обставин обрання і продовження обвинуваченому запобіжного заходу, колегія суддів оцінює такі в сукупності, в тому числі й з тими, що стосуються обвинуваченого, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчинені яких він обвинувачується; - обвинувачений не має постійного джерела доходів, що буде утруднювати виконання ним покладених судом обов`язків; вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування; перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилятися від суду, зважаючи на обвинувачення яке йому інкримінується та воєнний стан в державі, що суд визнає винятковими обставинами.

На переконання суду першої інстанції, застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам. З цих підстав неможливою є зміна обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з врахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

В п.36 Рішення від 20.05.2010, яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ст. 436 та ч. 2 ст. 436-2 КК України та у випадку зміни запобіжного заходу, звільнення з-під варти може переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати досудовому розслідуванню, заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою, не зменшились; санкція статті за найтяжчий злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна або без такої; вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді позбавлення волі. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства. Більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Суд першої інстанції не вбачав достатніх підстав вважати можливим застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді особистої поруки, незважаючи на особи поручителів.

Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим і погоджується з ним.

На переконання колегії суддів доводи, зазначені в апеляційній скарзі з доповненням адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи.

Щодо покликань апелянта про можливість визначення розміру застави для підозрюваного то слід зазначити , що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 09-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд першої інстанції чітко висловив свою позицію з врахуванням вимог чинного законодавства та введенням в Україні воєнного стану а також позиції по цьому питанню Конституційного Суду України, що відображена у пунктах 3-5 Рішення у справі № 1-28/2017 (№1-р/2017).

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 183, 194, 404, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу з доповненням адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до тобто до 04 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: