Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2414/23
Провадження №: 1-кп/332/255/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000002 від 09.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження № 0000002 від 09.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Судом поставлено на обговорення питання про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні при вирішенні зазначеного питання поклалися на розсуд суду.

Відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.9 ст.615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно без поважних причин на службу, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2022 року за № 7 солдата ОСОБА_4 з 06 березня 2022 року зараховано в списки особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.

Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обіймав посаду номера обслуги зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно- артилерійського взводу роти вогневої підтримки.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан продовжено та діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 3, 9, 11, 16, 58, 59, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

22.12.2022 солдату ОСОБА_4 у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому засіданні в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя була надана короткочасна відпустка, в зв`язку з чим солдат ОСОБА_4 повинен був повернутися з відпустки до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Гуляйпільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області одразу після судового засідання 22 грудня 2022 року.

Однак, солдат ОСОБА_4 , 22 грудня 2022 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, не з`явився до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 13 лютого 2023 року, а саме до моменту звернення до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР.

Крім того, військово-лікарською комісією 27.02.2023 солдату ОСОБА_4 надана відпустка за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів, в зв`язку з чим солдат ОСОБА_4 повинен був повернутися з відпустки до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Гуляйпільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області 30 березня 2023 року.

Однак, солдат ОСОБА_4 , 30 березня 2023 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, не з`явився до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) до 24 квітня 2023 року, а саме до моменту прибуття в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі.

Таким чином, в період часу з 22 грудня 2022 року по 13 лютого 2023 року та в період часу з 30.03.2023 по 24 квітня 2023 року номер обслуги зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки ВЧ НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи умисно з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби) (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) АДРЕСА_1 , обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснив, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 24 квітня 2023 року солдат ОСОБА_4 за викликом прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Загальні положення КК України визначають, що триваюче правопорушення має місце там, де протиправна діяльність триває безперервно протягом певного часу.

При триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадіння моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. У поняття «час вчинення триваючого злочину» має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

За Загальними положеннями КК України,час вчинення триваючого злочину включає увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину, а отже його закінченням і визначається припинення протиправних дій в часі та місці, за якими і слід керуватися щодо визначення підсудності провадження.

Завершення триваючого злочину - це день його припинення за волею або всупереч волі винного, в тому числі викриття особи у вчиненні злочину (правова позиція, викладена у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.08.2022 року у справі №452/2842/19).

Кримінальне правопорушення (злочин), що передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, - є триваючим, початком якого вважається момент самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем - день повернення в частину, затримання поза межами частини чи внаслідок дій самого обвинуваченого щодо явки до залишеної військової частини або у інший спосіб, що робить подальші злочинні діяння неможливими, правова позиція про що викладена у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.08.2022 у справі № 452/2842/19.

Враховуючи те, що згідно з обвинувальним актом, моментом закінчення інкримінованого злочину є 24 квітня 2023 року, коли ОСОБА_4 з власної ініціативи прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Базарна, 2, що територіально не відноситься до Заводського району м. Запоріжжя, а належить до Олександрівського району м.Запоріжжя, суд вважає, що є підстави для направлення даного обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування до апеляційного суду для вирішення питання про його направлення до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 22.05.2020 року у справі №643/7609/20, де зазначено, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст.24 Конституції України та ст.10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Відповідно до ч.1 ст.34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

З огляду на ч.2 ст.34 цього Кодексу питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції, вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Враховуючи вищенаведене, та те, що порушення правил підсудності згідно вимог п.6 ч.2 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог закону та безумовною підставою для скасування судового рішення, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 34, 615 КПК України, є достатні підстави для направлення обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування до Запорізького апеляційного суду для вирішення питання про його направлення з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.10, 32, 34, 314, 369-372, 615 КПК України, суд, -

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 09.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та додані до нього матеріали з поданням - направити до Запорізького апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності за Жовтневим районним судом м.Запоріжжя.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1