Справа 752/6218/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3900/2023 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

05 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Докучаєвськ Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та розпорядженням товаро-матеріальними цінностями на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, та, згідно ст. 76 КК України, покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у привласненні чужого майна, яке перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, за наступних обставин.

Так, у невстановлений час та місці, але не пізніше 20.09.2022 р., у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статі 106 Конституції України, Закону України «про правовий режим воєнного стану», 24.02.2022 року о 05 годині 30 хвилин Указом Президента України ОСОБА_9 , встановлено воєнний стан.

Так ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді продавця консультанта супермаркету «VARUS 519» ТОВ «Омега» (), привласнив грошові кошти, які перебували у його віданні, в умовах воєнного стану, за наступних обставин:

Наказом № 145-КП від 27.07.2022 року, підписаним директором ТОВ «ОМЕГА» ОСОБА_10 , ОСОБА_7 було призначено на посаду продавця супермаркету «VARUS 519» ТОВ «Омега», розташованого за адресою м. Київ, вул. Жилянська, 59.

27.07.2022 року з ОСОБА_7 було підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Таким чином ОСОБА_7 був матеріально-відповідальною особою, у віданні якого перебували грошові кошти ТОВ «Омега».

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи матеріально-відповідальною особою, 20.09.2022 року о 14.09 годині, перебуваючи у приміщенні супермаркету «VARUS 519» ТОВ «Омега», розташованого за адресою м. Київ, вул. Жилянська, 59, перебуваючи на своєму робочому місці - касі №1, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном та корисливий мотив, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під приводом розміняти крупні грошові купюри на дрібні, узяв із каси кафе невстановлену суму грошових коштів. Після чого, із вказаної суми коштів, розміняв у заступника керуючого ОСОБА_11 лише одну грошову купюру номіналом 500 грн. привласнивши решту грошових коштів, після чого повернувся за своє робоче місце, яке у подальшому залишив до закінчення робочого часу о 14.42 год.

Таким чином, ОСОБА_7 привласнив грошові кошти, які перебували у його віданні у сумі 4800 гривень, які належать ТОВ «Омега», після чого розпорядився ними на свій розсуд, в результаті чого спричинив потерпілому ТОВ «Омега» матеріальну збитки на вказану суму.

На вказаний вирок перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказаний вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що як вбачається з обвинувачення, визнаного судом доведеним, між ТОВ «Омега» та ОСОБА_7 27.07.2022 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого він приймає на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності й збереження ввірених йому підприємством в установленому порядку товарно-матеріальних цінностей, прийнятих на підставі і відповідно тих ТМЦ, які передаватимуться йому в підзвіт в майбутніх періодах протягом терміну дії трудового договору та саме ці обставини обвинувачений використав для вчинення інкримінованого злочин. Однак, суд першої інстанції помилково заборонив обвинуваченому обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, внаслідок чого становище обвинуваченого було незаконно погіршено.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у привласненні чужого майна, яке перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, згідно ч.2 ст. 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювалися, щодо них відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій прокурором не заперечуються.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Згідно п.1 ч.1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

За змістом ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має на меті недопущення вчинення даною особою в подальшому злочинів з використанням певної посади чи в результаті зайняття певною діяльністю. Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із зайняттям ним певною діяльністю (п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003). Рішення про застосування додаткового покарання має бути сформульоване у вироку у такий спосіб, щоб не викликало двозначного тлумачення та інших ускладнень при виконанні.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає у позбавленні засудженого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Покарання має формулюватись таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненною діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати і такі посади або займатися також діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення злочину.

Як вбачається із обвинувачення, визнаного судом доведеним, між ТОВ «Омега» та ОСОБА_7 27.07.2022 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого він приймає на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності й збереження ввірених йому підприємством в установленому порядку товарно-матеріальних цінностей, прийнятих на підставі і відповідно тих ТМЦ, які передаватимуться йому в підзвіт в майбутніх періодах протягом терміну дії трудового договору.

Саме ці обставини обвинувачений використав для вчинення інкримінованого злочину. Отримані відповідно до укладеного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність можливості ОСОБА_7 реалізував з протиправною метою.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження, помилково заборонив обвинуваченому обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, внаслідок чого становище обвинуваченого було незаконно погіршено.

Так, чинним трудовим законодавством України передбачено декілька видів матеріальної відповідальності: обмежена, повна, колективна (бригадна) та підвищена.

Таким чином, встановивши по відношенню до обвинуваченого заборону обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, суд першої інстанції вказує на заборону обвинуваченому обіймати посади, пов`язані з будь-яким видом матеріальної відповідальності.

Для досягнення визначених ст. 65 КК України цілей кримінального покарання, принциповим є позбавлення обвинуваченого права обіймати посади, чи займатись діяльністю, яка дозволяє вчиняти аналогічні інкримінованим злочини. В даному випадку обвинувачений для привласнення ввіреного йому майна використав можливості, які надавала посада, перебування на якій нерозривно пов`язане з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Отже, за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції повинен був призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаними тільки з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Відтак, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними.

У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покласти на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя