Провадження № 1-кп/761/58/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, в режимі відеоконференції, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002160 від 25.02.2015, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

Судом проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, за наступних обставин.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно о 04 годині, ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в загальному коридорі 7-го поверху під`їзду №1 в будинку по АДРЕСА_2 , після зробленого йому зауваження щодо порушення ним тиші, вступив в словесну сварку з мешканцем квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку раніше йому не знайомим ОСОБА_6 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_6 вийти для подальшого з`ясування стосунків на вулицю, після чого вони обидва стали спускатись сходами вниз.?

В цей час, перебуваючи на східцевому майданчику між третім та четвертим поверхами зазначеного під`їзду №1 в будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , переслідуючи мотив особистих неприязних стосунків, з метою нанесення тілесного ушкодження, але діючи необережно та злочинно недбало щодо суспільно небезпечних наслідків своїх дій, не передбачаючи можливості їх настання, в той час як повинен був і міг їх передбачити, наніс ОСОБА_6 один удару правою рукою в обличчя.

Внаслідок вказаного удару потерпілий ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на нижній сходинковий марш, вдарившись при падінні з висоти власного зросту лівою половиною голови об поверхню бетонних східців, після чого за інерцією продовжив падіння сходинковим маршем донизу з ударами лівою половиною голови об площину площадки маршу, з проміжними контактами зі східцями ділянками лівої лопатки по зовнішньому кінцю гребеня лопатки, лівої кисті та задньої поверхні ліктьових суглобів, крижово-куприковою зоною таза з боку спини, правою половиною потиличної ділянки голови нижче потиличного горба, лобною ділянкою голови справа.

Внаслідок цього потерпілий ОСОБА_6 отримав, відповідно до висновку експерта № 601 від 23.04.2015, зажиттєві ушкодження з крововиливами та набряком тканин

- смугасте тонке садно на шкірі лоба справа в ділянці лобного горба, із невеликим крововиливом у тканини покривів голови;

- синець на зовнішньому куті лівої очної щілини по повіках;

- синці на шкірі з боку спини в ділянці плечового кінця гребеня лівої лопатки з товстим крововиливом у тканини спини; синці на тилі лівої кисті, на ліктьових суглобах по заднім поверхням з крововиливами в тканини; та садна з крововиливами в тканини в ділянці крижів та куприку;

- просочення кров`ю на переривчастих поширених ділянках м`яких тканин лівої половини голови в лобно-скроневій ділянці та на обличчі по кістяним виступам; - а також справа в ділянці основи черепа по вийній лінії потилиці, з переходом на м`язи шиї;

- перелом лівої скроневої кістки в ділянці крововиливів у тканини голови, кісток основи черепа по ходу лінії цього перелому в середній ямці зліва, та ізольований перелом верхньої стінки лівої очної ямки від зовнішнього кута до півнячого гребеня решітчастої кістки, з множинними крововиливами у коміркові структури кісток основи черепа та з еластичними згортками крові в синусах клиноподібної кістки основи;

- масивна епідуральна гематома, згорнута та фіксована до твердої мозкової оболонки, зліва в скроневолобній ділянці; здавлення лівої півкулі головного мозку гематомою з набуханням та набряком тканини мозку з вклиненням мигдалин мозочка в потиличний отвір;

- рідка кров (крововилив) у шлуночках мозку; забій з крововиливами та ерозивним ушкодженням м`яких оболонок на верхівках звивин - в бічній поверхні правої скроневої частки на нижній звивині; на базальній поверхні прямих звивин лобних часток та на базальній поверхні полюса лівої скроневої частки; крововиливи по борознах в м`якій оболонці правої півкулі мозку, малокровіє з ішемізацією тканини лівої півкулі мозку, здавленою гематомою;

- множинні крововиливи - під плеврою в ділянці коренів та між частками легень і в легеневих зв`язках, просочення кров`ю клітковини по задній стінці аорти в грудному відділі - ознаки струсу тіла.

Отримана ОСОБА_6 відкрита черепно-мозкова травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження (небезпека для життя переломів кісток черепа, та здавлення мозку гематомою).

Синці та садна, без розташування в ділянці голови, мають ознаки легкого тілесного ушкодження.

Того ж дня, ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно о 17 годин 30 хвилин, за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_4 потерпілий ОСОБА_6 помер внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, з переломами кісток склепіння та основи черепа, з ушкодженнями головного мозку, з крововиливами під оболонки та в шлуночки мозку, із здавленням головного мозку епідуральною гематомою, які виникли від злочинно недбалих дій ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується в убивстві, вчиненому через необержність, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 119 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 оголосив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, яке є нетяжким злочином, минуло більше п`яти років.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого. Надав суду відомості щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

В судове засідання на неодноразові виклики не прибув потерпілий ОСОБА_7 , раніше, в рамках цього кримінального провадження, йому було роз`яснено його права, пов`язані із розглядом питання про закриття кримінального провадження, наслідки, що настають у разі прийняття судом відповідного рішення. Разом з цим, судом враховується, що раніше, під час розгляду аналогічного клопотання в рамках даного судового провадження потерпілий ОСОБА_7 категорично заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, мотивуючи тяжкістю злочину та його наслідків.

Крім того, в судове засідання на неодноразові виклики не прибула потерпіла ОСОБА_8 , якій, в рамках цього кримінального провадження, було роз`яснено її права, пов`язані із розглядом питання про закриття кримінального провадження, наслідки, що настають у разі прийняття судом відповідного рішення.

З врахуванням того, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 119 КК України вперше надійшло до суду у червні 2015 року, обвинуваченим заявлено клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а потерпілі, будучи повідомленими про час та дату розгляду справи, систематично не з`являються, при цьому судом раніше вже направлявся відповідний лист потерпілим, в якому останнім було роз`яснено їх права, пов`язані із розглядом питання про закриття кримінального провадження, наслідки, що настають у разі прийняття судом відповідного рішення, з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, суд вважає за доцільне розглянути клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 119 КК України на підставі ст. 49 КК України за відсутності потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та перевіривши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст.49 та ст.106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 скоїв вбивство ОСОБА_6 , вчинене через необережність, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

При цьому суд, звертаючи увагу на те, що в ході судового провадження свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_2 заперечував, вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження наступне.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду №552/5595/18 від 29 липня 2021 року невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Зі змісту пред?явленого ОСОБА_2 обвинувачення випливає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України, у вчиненні якого обвинувачується останній, є нетяжким злочином, максимальна санкція за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Також суд бере до уваги, що вищевказане кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_2 , вчинене ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Судом враховується той факт, що кримінальне провадження №0002160 від 25.02.2015 було зупинене в період з 04 листопада 2016 року по 27 липня 2017 року у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_9 , крім того 07 листопада 2017 року обвинувачений ОСОБА_9 повторно був оголошений у розшук, крім того судом був наданий дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого, на підставі якого ОСОБА_9 був затриманий 01 січня 2018 року. Також ОСОБА_9 переховувався від органу досудового слідства і під час досудового розслідування - про це свідчить ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва про дозвіл на затримання ОСОБА_9 від 02.03.2015 року на підставі якої останній був затриманий 05.03.2015 року.

Положення ч.2 ст. 49 КК України вказують, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02 лютого 2023 року, у справі № 735/1121/20, сформулювала правовий висновок, який в силу положень п. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковим до врахування при застосуванні судом вказаної норми права, зокрема і при вирішенні цього клопотання обвинуваченого.

Відповідно до вказаного правового висновку у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.

Так, враховуючи, що інкримінований ОСОБА_2 злочин вчинено 25 липня 2015 року, а п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України встановлює граничний строк для притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше п`яти років, то строк притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності мав би сплинути 26 липня 2020 року.

Разом з тим, керуючись положеннями ч. 2 ст. 49 КК України, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року, суд беручи до уваги, що кримінальне провадження №0002160 від 25.02.2015 було зупинене в період з 04 листопада 2016 року по 27 липня 2017 року у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_9 , крім того 07 листопада 2017 року обвинувачений ОСОБА_9 повторно був оголошений у розшук, крім того судом був наданий дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого, на підставі якого ОСОБА_9 був затриманий 01 січня 2018 року, також ОСОБА_9 переховувався від органу досудового слідства і під час досудового розслідування - про це свідчить ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва про дозвіл на затримання ОСОБА_9 від 02.03.2015 року на підставі якої останній був затриманий 05.03.2015 року, приходить до висновку, що строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності необхідно вважати подовженим на період ухилення ОСОБА_2 від кримінального провадження - тобто на одинадцять місяців і двадцять два дні.

Таким чином, остаточний строк притягення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності має становити п`ять років одинадцять місяців і двадцять два дні, а отже такий строк сплив 18 липня 2021 року.

Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02.02.2017 року ОСОБА_2 було засуджено до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Оскільки, відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, є кримінальним проступком - в силу вимог ч. 2 ст. 49 КК України, вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 такого кримінального правопорушення не впливає на обрахування строків притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину.

Відповідно до відомостей, наданих в ході судового розгляду прокурором, інших кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_2 станом на день розгляду клопотання про звільнення від відповідальності - немає.

Таким чином, оскільки з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_2 злочину а саме - з 25.07.2015 року - минуло понад п`ять років одинадцять місяців і двадцять два дні, тобто закінчився строк для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, в судовому засіданні не було встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання обвинуваченого про його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, суд вважає, що таке клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, а ОСОБА_2 - звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_7 було подано позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням від 22 лютого 2016 року.

Крім того, положення ст. 129 КПК України передбачають повноваження суду розглядати заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті виключно у разі ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, або встановлення відсутності події кримінального правопорушення.

В той же час, вирішення питання щодо цивільного позову у кримінальному провадженні по суті, вимагало б від суду дослідження усіх пов`язаних із даним позовом обставин кримінального провадження, яке можливо здійснити виключно за наслідками судового розгляду, разом з тим, в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із задоволенням клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності - повне дослідження доказів в рамках судового розгляду не здійснювалось.

За таких умов суд приходить до висновку про необхідність залишити без розгляду заявлений у кримінальному провадженні позов ОСОБА_7 .

Крім того, враховуючи те, що суд прийшов до висновку, що кримінальне провадження №0002160 від 25.02.2015 року підлягає закриттю, а отже запобіжні заходи, застосовані в рамках такого кримінального провадження підлягають скасуванню.

Так, в рамках даного кримінального провадження, ухвалою суду від 01 січня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 лютого 2018 року включно.

При цьому судом, у відповідності до ч.3 ст. 183 КПК України було визначено розмір застави стосовно ОСОБА_2 у розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складало 3524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) гривень, яка була внесена на депозитний рахунок для внесення застави на користь обвинуваченого ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням з ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 09.01.2018, яке отримано судом 11.01.2018 року і зареєстроване за вхідним №1858 (том 2, а.с. 171), а обвинувачений ОСОБА_2 09 січня 2018 року був звільнений з під варти..

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284-288, 350, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002160 від 25.02.2015, - закрити.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01 січня 2018 року - скасувати.

Грошові кошти у сумі 3524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) гривні, внесені в якості застави за обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернути особі, яка їх внесла.

Речові докази:

- светр червоного кольору з блискавкою спереду, який поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору; спортивні штани сірого кольору зі слідами бурого кольору, які поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору - повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 - залишити без рогляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 25 серпня 2023 року о 14 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1