Справа № 127/9185/23
Провадження №11-кп/801/693/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230, від 28.03.2023,

за апеляційною скаргою прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2023 року,

якою відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 29.03.2023 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності адвоката ОСОБА_7 та прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000230. Кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

31.03.2023 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, затверджений 29.03.2023 прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Разом з обвинувальним актом на адресу суду направлено угоду про визнання винуватості, укладену 29.03.2023 в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , між підозрюваним на той час ОСОБА_8 та прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 .

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений повідомив, що вину визнає. Також зазначив, що складав лісорубні квитки за дорученням свого безпосереднього керівника. Зауважив, що відповідної освіти не має та виконував свої професійні обов`язки будучи необізнаним зі змінами в законодавстві, тому вніс відомості помилково, а саме без узгодження з постійним лісокористувачем.

Захисник обвинуваченого та прокурор підтримали угоду про визнання винуватості з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2023 року відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 29.03.2023 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , та прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000230. Кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування.

Мотиви прийнятого рішення полягають у тому, що обвинувачений у своїх поясненнях фактично заперечив свою вину у інкримінованих йому злочинах, вказавши, що вніс відомості помилково, оскільки не знав, що потрібно узгоджувати вирубку з постійним лісокористувачем. В той же час, відповідно до обвинувального акта останньому інкримінується вчинення даних злочинів умисно, незаконно, в порушення норм законодавства, якими регулюється порядок здійснення господарської діяльності у сфері лісового господарства. Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 достовірно знаючи, що складений власником, постійним лісокористувачем перелік заходів з поліпшення санітарного стану лісів погоджується державним спеціалізованим лісозахисним підприємством, достовірно знаючи, що таке погодження ним не здійснювалося, умисно, незаконно склав офіційні документи лісорубні квитки № 233 та №236. Таким чином, ОСОБА_8 фактично заперечив обставини вчинення злочинів, які зазначені в обвинувальному акті, що виключає можливість укладення угоди про визнання винуватості. Відтак, суд вважає, що в затверджені угоди про визнання винуватості слід відмовити.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2023 року та направити обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення суду в частині повернення обвинувального акта прокурору є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тобто з підстав визначених ст.412 КПК України. Окрім того, судом першої інстанції не враховано вимоги п.18 ПП ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 « Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» та вимоги абзацу другого ч.7 ст.474 КПК України, відповідно до якого у разі відмови у затвердженні угоди досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Виходячи з положень норм глав 27, 35 КПК України, у разі не затвердження угоди суд повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування лише тоді, коли сторона обвинувачення вважає, що зібраних у справі доказів недостатньо для призначення судового розгляду кримінального провадження. У всіх інших випадках, суд своєю ухвалою відмовляє в затвердженні угоди та призначає судовий розгляд в межах обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Під час підготовчого судового розгляду обвинувального акта та угоди про визнання винуватості судом не з?ясовано питання доцільності повернення обвинувального акта прокурору для проведення подальшого досудового розслідування, та прокурору, стороні захисту судом не надано можливості заявити клопотання про відсутність необхідності у продовженні досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, оскільки на розгляд учасників судового розгляду ставились питання, що стосувались виключно розгляду угоди про визнання винуватості, а решта обставин визначених ст. 314 КПК України судом на обговорення не ставилися.

Крім того, з реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається, що сторонами виконано вимоги ст. 290 КПК України, що вказує не лише на фактичне завершення досудового розслідування, а й на виконання встановленої законом юридичної процедури, яка включає в себе повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та відкриття зібраних у його ході матеріалів, які використовуватимуться прокурором в суді як доказ винуватості підозрюваної особи.

Натомість продовження досудового розслідування, після повідомлення стороні захисту про його завершення та після відкриття матеріалів сторонам, КПК України не передбачено, що в даному випадку унеможливлює виконання рішення суду та вказує на його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону.

Також, відмовляючи у затвердженні угоди про визнання винуватості суд не вирішив питання, визначені ст. 314 КПК України, зокрема не встановив думки сторін про можливість призначення судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акта. При цьому судом не встановлено будь-якої невідповідності обвинувального акта вимогам закону та обставин, що унеможливлювали призначення судового розгляду.

Таким чином, приймаючи рішення про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_8 та повертаючи прокурору кримінальне провадження для продовження досудового розслідування, суд першої інстанції не врахував, що досудове розслідування у кримінальному провадженні N° 0000230 завершене та всупереч вимогам ст. 474 КПК України, не продовжив підготовче засідання в загальному порядку, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення та безпідставного повернення обвинувального акта прокурору без проведення підготовчого судового засідання та без з`ясування думки учасників про можливість призначення судового розгляду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити та призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, тому також просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд обвинувального акта зі стадії підготовчого судового засідання.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь головуючого, думку та пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом рішення згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Положеннями ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє свої процесуальні права, наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У випадку прийняття рішення про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, підставою для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості стало те, що у підготовчому судовому засіданні обвинувачений повідомив, що вину визнає. Також зазначив, що складав лісорубні квитки за дорученням свого безпосереднього керівника. Зауважив, що відповідної освіти не має та виконував свої професійні обов`язки будучи необізнаним зі змінами в законодавстві, тому вніс відомості помилково, а саме без узгодження з постійним лісокористувачем. Тобто обвинувачений у своїх поясненнях фактично заперечив свою вину у інкримінованих йому злочинах, вказавши, що вніс відомості помилково, оскільки не знав, що потрібно узгоджувати вирубку з постійним лісокористувачем. В той же час, відповідно до обвинувального акта останньому інкримінується вчинення даних злочинів умисно, незаконно, в порушення норм законодавства, якими регулюється порядок здійснення господарської діяльності у сфері лісового господарства. Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 достовірно знаючи, що складений власником, постійним лісокористувачем перелік заходів з поліпшення санітарного стану лісів погоджується державним спеціалізованим лісозахисним підприємством, достовірно знаючи, що таке погодження ним не здійснювалося, умисно, незаконно склав офіційні документи лісорубні квитки № 233 та №236. Таким чином, ОСОБА_8 фактично заперечив обставини вчинення злочинів, які зазначені в обвинувальному акті, що виключає можливість укладення угоди про визнання винуватості. Відтак, суд вважає, що в затверджені угоди про визнання винуватості слід відмовити.

Таким чином, судом першої інстанції було прийнято рішення про повернення кримінального провадження прокурору як результат відмови у затвердженні угоди, з чим колегія суддів не погоджується та приходить до висновку про те, що повертаючи кримінальне провадження суд порушив вимоги кримінального процесуального законодавства України, з огляду на наступне.

Так, положення п. п. 10, 13 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачають, що кримінальне провадження це процесуальні дії органу досудового розслідування у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

В свою чергу, обвинувальний акт процесуальний документ, яким слідство висуває обвинувачення особі у вчиненні кримінального правопорушення (злочину або проступку) і яким закінчується досудове розслідування і при складанні обвинувального акту мають бути дотримані вимоги ст. 291 КПК України.

В даному випадку угода про визнання винуватості надійшла до суду першої інстанції разом із обвинувальним актом прокурора. Тобто, складання та затвердження обвинувального акту, а також, спрямування його до суду першої інстанції свідчить про те, що органом досудового розслідування було проведено всі необхідні процесуальні дії по збиранню доказів та встановлення всіх обставин вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також, визначення правової кваліфікації дій обвинуваченого, які орган досудового розслідування та прокурор вважали достатніми.

Водночас, суд першої інстанції повертаючи кримінальне провадження фактично прийняв рішення, яке не передбачено чинними нормами КПК України та повернув обвинувальний акт без встановлених на те правових підстав, встановлених ст. ст. 291, 314 КПК України. При цьому, зазначивши, що, оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування і прокурор в підготовчому судовому засіданні не заявляв клопотання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду у зв`язку з наявною угодою про визнання винуватості, обвинувальний акт та угода про визнання винуватості підлягають поверненню прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів також не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, виходячи з положень норм глав 27, 35 КПК України у разі незатвердження угоди, суд повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування лише тоді, коли сторона обвинувачення вважає, що зібраних у провадженні доказів недостатньо для призначення судового розгляду кримінального провадження. У всіх інших випадках, суд своєю ухвалою відмовляє у затвердженні угоди та призначає судовий розгляд в межах обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Як убачається з ухвали, під час підготовчого судового розгляду обвинувального акта та угоди про визнання винуватості судом не з`ясовувалось питання доцільності повернення обвинувального акта прокурору для проведення подальшого досудового розслідування, прокурор не висловлював своєї думки з приводу відсутності необхідності у продовженні досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, оскільки на розгляд учасників кримінального провадження ставились лише питання розгляду обвинувального акта та угоди про визнання винуватості.

Крім того, відмовляючи в затвердженні угоди про визнання винуватості, суд не вирішив питання, визначені ст. 314 КПК України, а саме, не з`ясував думки сторін про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду. При цьому, судом не встановлено будь-якої невідповідності обвинувального акта вимогам закону.

Також слід зазначити, що з реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається, що сторонами виконано вимоги ст. 290 КПК України, що вказує не лише завершення досудового розслідування, а й на виконання встановленої законом юридичної процедури, яка включає в себе повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та відкриття зібраних у його ході матеріалів, які використовуватимуться прокурором в суді як доказ винуватості підозрюваної особи.

Тож, за вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у разі встановлення того факту, що обвинувачений фактично заперечив обставини вчинення злочинів, які зазначені в обвинувальному акті, місцевий суд мав би призначити розгляд справи в загальному порядку за наявним обвинувальним актом та перейти до встановлення обставин кримінального провадження, дослідження та оцінки доказів, допиту обвинуваченого та свідків, за їх наявності, безпосередньо в ході судового провадження і приймати рішення про доведеність чи недоведеність вини ОСОБА_8 , а не повертати кримінальне провадження, що не передбачено нормами КПК України.

Щодо висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що вона не підлягає апеляційному оскарженню, то колегія суддів не погоджується із такими висновками, оскільки в даному випадку судом фактично було повернуто обвинувальний акт прокурору, складений як завершальна стадія досудового розслідування, і оскарження такого процесуального рішення прямо передбачено нормами КПК України.

Таким чином, порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 314, 370 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням обвинувального акта до нового судового розгляду.

Тож, з огляду на викладене та керуючись положеннями ст. ст. 27, 35, 290, 291, 314, 370, 404, 407, 409, 419, 474 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2023 року - скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акта зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4