ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 167/508/21

провадження № 51-2705км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_8 , на ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 04 березня 2021 року за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

визнаного невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та виправданого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 24 травня 2022 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у скоєномуза таких обставин.

Він, у листопаді 2020 року, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, діючи з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, шляхом зриву частини шиферного покриття, незаконно проник у гаражне приміщення, що знаходиться на території дачного масиву «Веселка», розташованого у селі Носачевичі Луцького району Волинської області, звідки повторно, таємно викрав чуже майно, а саме: мотокосу марки «Vitals», моделі ВК5226Т, належну ОСОБА_7 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 2 526, 23 грн.

Крім цього, того ж місяця, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, діючи з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, шляхом зняття скоби та подальшого відкриття вікна, незаконно проник у будинок АДРЕСА_2 звідки повторно, таємно викрав чуже майно, а саме: пилу бензинову «Tatra Garden MS», вартістю 2 153 грн, дриль ручну ( коловорот) з трищіткою, вартістю 183, 33 грн, електродриль СССР ИЭ-1009А, вартістю 283, 33 грн, два електричних подовжувачі довжиною 20 м ПВС 2х20 м, вартістю 916, 66 грн, чим спричинив ОСОБА_10 майнових збитків на загальну суму 3 536, 32 грн.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 07 лютого 2023 року зазначений вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції й призначити новий розгляд у цьому суді.

Вважає, що апеляційний суд безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції щодо недопустимості як доказів даних, отриманих у ході слідчих експериментів, проведених за участі ОСОБА_9 . На думку прокурора, під час зазначених слідчих дій ОСОБА_9 на місці відтворив та детально вказав на обставини за яких він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за кожним епізодом, а тому, відсутні підстави для визнання недопустимими доказами фактичні дані, отримані за результатами проведення цих дій.

Стверджує про порушення апеляційним судом приписів статей 22, 23, 94 КПК через недотримання засади безпосередності дослідження доказів та безпідставну відмову у задоволенні клопотання про їх повторне дослідження. Зокрема, прокурор посилався на те, що місцевий суд дав неправильну оцінку певним доказам, у тому числі протоколам огляду місця події від 10 і 30 квітня 2021 року та протоколам слідчих експериментів від 18 і 24 червня 2021 року, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому акцентує на викладенні судом апеляційної інстанції своєї часткової оцінки протоколу огляду місця події від 10 квітня 2021 року без дослідження цього протоколу у судовому засіданні.

Також прокурор наголошує на відсутності аналізу доводів в частині невідповідності між текстом вироку місцевого суду та технічним звукозаписом його проголошення.

Крім цього, касатор зазначає про те, що апеляційний суд не ухвалив судового рішення та залишив поза увагою посилання апелянта щодо незаконності окремої ухвали Рожищенського районного суду Волинської області від 24 травня 2022 року.

Наведені порушення прокурор відносить до істотних, які перешкодили апеляційному суду постановити законне й обґрунтоване судове рішення, що мало наслідком неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а отже, ухвала цього суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 і потерпілий ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах виправданого ОСОБА_9 заперечив проти задоволення касаційної скарги, вважаючи її необґрунтованою.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставині не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і при перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, де визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, який перевіряється в апеляційному порядку, воно повинно відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Із приписів статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, дати на них вичерпну відповідь.

Під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 апеляційний суд зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався та вказав, що місцевий суд безпосередньо, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих сторонами доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення у якому він обвинувачувався.

Доводи прокурора про безпідставне визнання ряду доказів недопустимими були предметом перевірки апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції, детально виклавши свої мотиви, погодився з висновками районного суду щодо неналежності і недопустимості як доказів фактичних даних протоколів слідчих експериментів від 18 та 24 червня 2021 року, послався на невідповідність цих протоколів вимогам ст. 240 КПК і вказав, що суть слідчих експериментів за участі ОСОБА_9 фактично зводиться до його визнавальних показань, наданих на місці події.

Колегія суддів погоджується з таким підходом до оцінки доказів на предмет їх належності та допустимості.

За змістом постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі №740/3597/17, виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного, обвинуваченого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК.

У кримінальному провадженні, яке є предметом розгляду, обставини свідчать про те, що слідчий експеримент був проведений слідчим з метою документування показань ОСОБА_9 , а не з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Беручи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, та надану детальну оцінку вищевказаним протоколам, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками районного суду в цій частині.

Доводи прокурора щодо порушень правил ч. 3 ст. 404 КПК не знайшли свого підтвердження.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується (ч. 3 ст. 404 КПК).

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального провадження.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК, для повторного дослідження доказів стороною захисту наведено не було й апеляційним судом не встановлено, тому цей суд обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції. За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, щодо недоведеності вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас обов`язок апеляційного суду повторно дослідити докази виникає за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями.

Залишаючи без задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, апеляційний суд виходив із такого.

Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду цей факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Однак, заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів встановлених під час судового розгляду, прокурором не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч. 3 ст. 404 КПК, оскільки не було зазначено обґрунтованих доводів про порушення, допущених судом першої інстанції при їх дослідженні, та не зазначено в апеляційній скарзі обґрунтованих мотивів невірної оцінки місцевим судом наданих стороною обвинувачення доказів, або не врахування будь-яких доказів.

Разом з тим, апеляційний суд звернув увагу, що всі доводи апеляційної скарги прокурора фактично зводяться до його незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними мотивами апеляційного суду і зважає на те, що незгода з оцінкою доказів, яку здійснив місцевий суд, не є підставою для повторного дослідження доказів.

Аргументи прокурора про невідповідність між текстом вироку і технічним звукозаписом його проголошення також були перевірені апеляційним судом.

Спростовуючи ці аргументи суд апеляційної інстанції дійшовдо висновку, що лише не зазначення прізвища та ініціалів свідка, не може свідчити про значущість невідповідності, яка могла б розцінюватись судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. При цьому, вказав, що допитаний в якості свідка ОСОБА_11 (слідчий) не був очевидцем події, а проводив досудове розслідування, а тому його показання оцінені як такі, що не мають значення для висновку суду про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

За обставин цього кримінального провадження суд касаційної інстанції вважає правильним переконання апеляційного суду про відсутність істотного порушення КПК в цій частині.

Положеннями ч. 1 ст. 412 КПК законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесу» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. А тому, аналізуючи вищезазначені норми кримінального процесуального закону, необхідно з`ясувати, як вказані ті чи інші порушення вплинули на законність ухваленого судом рішення, виходячи з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Як убачається зі змісту вироку свідок лише підтвердив, що до ОСОБА_9 під час слідчого експерименту не чинився психічний і фізіологічний тиск, що ніким зі сторін кримінального провадження не оспорюється.

Разом із цим протоколи слідчих експериментів за участі ОСОБА_9 визнані неналежними та недопустимими доказами, а отже, показання свідка щодо цих слідчих дій не впливають на остаточні висновки суду.

Твердження прокурора про відсутність мотивів щодо незаконності окремої ухвали не стосуються кінцевого рішення по суті розгляду кримінального провадження, оскільки ця ухвала має процесуальний характер та не впливає на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в цілому, а тому не можуть бути безумовною підставою для скасування остаточного рішення.

До того ж зазначена ухвала жодним чином не перешкоджає подальшому провадженню.

Таким чином порушень місцевим судом порядку дослідження доказів не встановлено ані судом апеляційної інстанції, ані Верховним Судом під час касаційного розгляду.

Інші доводи прокурора, зокрема, щодо оцінки протоколів огляду, з урахуванням наведеного у цій постанові, недостатні для висновку про необґрунтованість мотивів суду апеляційної інстанції про відсутність переконливих доказів для встановлення факту вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_9 .

На переконання колегії суддів, прокурор по суті дав власну оцінку доказам на користь винуватості ОСОБА_9 відмінну від оцінки, наданої судами попередніх інстанцій, однак не обґрунтував наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у разі встановлення яких судове рішення щодо останнього підлягало б беззаперечному скасуванню.

Отже істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, Верховний Суд не встановив.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3