Справа № 953/3125/23
Провадження № 1-кп/953/851/23
В И Р О К

Іменем України

21 липня 2023 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000765 від 02 грудня 2022року за обвинуваченням :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неповнолітніх дітей на утриманні не має, протоієрея Православної Церкви України настоятеля Свято-Миколаївського храму села Циркуни,раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2022 року приблизно об 17 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_3 , на перехресті проспекту Ювілейного та вул. Академіка Павлова здійснював маневр повороту ліворуч на вул. Академіка Павлова зі сторони проспекту Ювілейного в напрямку вул. Салтівське Шосе, на території Київського району м. Харкова. Під час руху по вказаній вулиці, ОСОБА_3 , діючи необережно, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1; 5.38.2 «Пішохідний перехід» розділу 1 Правил дорожнього руху України та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» розділу 2 Правил, на якому перебував пішохід, та горів дозволяючий сигнал для переходу проїжджої частини, грубо порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 16.2 «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.»; не зменшив швидкість і не зупинив керований ним автомобіль, щоб дати дорогу пішоходу, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив свій рух та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в цей час перетинала проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля по вказаному пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора. Внаслідок чого пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до КНП «МКЛШМНД» ім. проф. О.І. Мещанінова, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Висновком судово-медичного експерта № 12-17/444-А/22 від 07.12.2022 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_7 став набряк-набрякання головного мозку, перелом шийного відділу хребта. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-22/5166-ІЕ від 21.03.2023 встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив, що 01 грудня 2022 року приблизно об 17 годині 20 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_1 , який йому належить на праві власності здійснював маневр повороту ліворуч на вул. Академіка Павлова зі сторони проспекту Ювілейного в напрямку вул. Салтівське Шосе, на території Київського району м. Харкова. Під час руху по вказаній вулиці, з необережності, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками «Пішохідний перехід» на якому перебував пішохід, та горів дозволяючий сигнал для переходу проїжджої частини, порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, не зменшив швидкість під час здійснення маневру повороту, не зупинив керований ним автомобіль, щоб дати дорогу пішоходу, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, оскільки були сутінки, та відсутнє освітлення на вулицях, продовжив свій рух внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в цей час перетинала проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля. Відразу вийшов з автомобілю, почав надавати допомогу, люди які були поряд, викликали швидку, однак 03.12.2022 вона померла. Зустрічався з родичами потерпілої, просив вибачення, щиро покаявся у скоєному, шкодує про те, що внаслідок його неуважності сталася дорожньо-транспортна пригода, що мала наслідком смерть потерпілої, потерпілому на даний час відшкодував шкоду в розмірі 500000,00 тисяч гривень, дякує потерпілому за людяне ставлення незважаючи не спричинене горе його родині. Просив вибачення у потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що загибла ОСОБА_7 доводиться йому мамою. Вказав, що ОСОБА_3 йому телефонував, неодноразово зустрічались, під час зустрічей він вибачався, розкаявся у скоєному, також ним було передано на відшкодування спричиненої шкоди грошові кошти в розмірі 500000,00 гривень, така сума ним була визначена самостійно, він спочатку розмірковував, а в подальшому родиною було прийнято рішення взяти грошові кошти, про що написав розписку. Щодо міри покарання повідомив, що на його думку слід обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки обвинувачений вперше скоїв не умисний злочин, розкаявся, відшкодував шкоду, також просив суд не позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом, оскільки його робота пов`язана з необхідністю використання автомобіля для виконання обов`язків священнослужителя і позбавлення права керування транспортним засобом може поставити його у скрутне становище, оскільки не зможе виконувати священних обрядів, які безпосередньо стосуються його роботи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд вважає доведеною та підтвердженою сукупністю зібраних по кримінальному провадженню доказів, які ніким із учасників судового розгляду не оспорюються і на підставі вимог ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались.

Згідно класифікації злочинів, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк, передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні та тривалі соціальні зв`язки. Він має постійне місце проживання, зареєстрований АДРЕСА_1 . Так як його житло пошкоджено внаслідок повномасштабного вторгнення Росії, він на даний час тимчасово мешкає: АДРЕСА_3 . Має постійне місце роботи. За місцем роботи характеризуються позитивно. Згідно довідки з місця роботи ОСОБА_8 став на шлях священичого служіння в 1995 році в Українській автокефальній православній церкві. Присвятив своє життя віднові українського церковного життя в селищі Циркуни, зміг збудувати храм, налагодити парафіяльне життя, звести будинок трапезної та недільної школи, дзвіницю, бювет для питної води, розмістити на церковній території пам`ятний хрест жертвам Голодомору й політичних репресій, флагшток із прапором України, організувати та провести десятки релігійно-просвітницьких і патріотично-виховних заходів. Залишається незмінним настоятелем Свято-Миколаївського храму в Циркунах від 1995 року дотепер. У 2017-2018 роках добровільно служив військовим капеланом НОМЕР_3 Окремої механізованої бригади Збройних Сил України. Виїздив на передову проведення АТО/ООС на Донбасі. Має офіційний статус учасника бойових дій. Цей факт підтверджується копією свідоцтва ветерана війни - учасника бойових дій серії НОМЕР_4 . Має церковні нагороди, які передбачені для священиків, отримав почесну відзнаку «Хрест 54 ОМБр» від командира НОМЕР_3 ОМБр ЗСУ ( НОМЕР_5 ) і подяку від голови Харківської обласної військової адміністрації ОСОБА_9 (2022). Одружений , виховав чотирьох дітей. Просить суд не призначити додаткове покарання у виді позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами, так як його робота пов`язана з необхідністю виїзду для виконання обов`язків священнослужителя, пересуватись на робоче місце під час воєнного стану, що передбачає необхідність керуванням ним транспортними засобами. Позбавлення його права керувати транспортними засобами, позбавить його можливості виконувати посадові обов`язки, тому, на думку захисника, застосування такого додаткового покарання не є необхідним і буде несправедливим внаслідок суворості.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого.

Вивченням даних про особу обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має чотирьох повнолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце роботи, протоієрей Православної Церкви України настоятель Свято-Миколаївського храму села Циркуни благочинного Харківського районного благочиння Харківської єпархії, де характеризується позитивно, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має статус учасника бойових дій з 2018 року, добровільно відшкодував шкоду потерпілому в розмірі 500000,00 грн.

Відповідно даних висновку КНП ХОР ОМЮ від 01.12.2022 №1704 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у ОСОБА_3 на час огляду - 01.12.2022 о 22-40 годині, не перебував у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Згідно даними досудової доповіді Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 06.07.2023 року ОСОБА_3 усвідомлює серйозність наслідків своїх протиправних дій. Зі слів обвинуваченого, він має позитивні плани на майбутнє, працювати, має церковні нагороди, отримав почесну відзнаку «Хрест 54 ОМБр» від командира НОМЕР_3 ОМБр ЗСУ ( НОМЕР_5 ) і подяку від голови Харківської військової адміністрації ОСОБА_9 (2022) року. Ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого за місцем його проживання, роботи, його спосіб життя, умови його життєдіяльності, відносини у суспільстві, в результаті оцінки усіх даних встановлено низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, та орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та доцільне, не становить небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, орган пробаціє пропонує, окрім обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України, додатково покласти на нього обов`язок, передбачений п.2ч.3 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яке полягає у визнанні своєї вини у вчиненні злочину у повному обсязі, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, принесенні вибачення потерпілому, розуміння наслідків своїх дій, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, а також добровільне відшкодування шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_6 , що підтверджується заявою потерпілого, яка міститься в матеріалах справи, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, наявність церковних відзнак, нагород від командира НОМЕР_3 ОМБр ЗСУ (2018), подяки від голови Харківської військової адміністрації ОСОБА_9 (2022) року, зазначені обставини, у сукупності з іншими обставинами зазначеними вище, доводить наявність щирого каяття обвинуваченого у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, той факт, що кримінальне правопорушення вчинене ним з необережності, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України

Однак, з врахуванням вищенаведених висновків, в силу вимог ст. 75 КК України, суд погоджується з думкою прокурора, потерпілого та вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від відбування основного призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки. При цьому, суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

Додаткове покарання, передбачене санкцією ст.286 ч.2 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами судом не застосовується, враховуючи, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, беручи до уваги його посткримінальну поведінку, позицію потерпілого, який просив не позбавляти останнього права керування транспортним засобом. Також судом встановлено, що робота ОСОБА_3 пов`язана з необхідністю використання особистого автомобіля для виконання обов`язків священнослужителя, пересуватись на робоче місце під час воєнного стану, виїзду на відспівування померлих, що передбачає необхідність керування транспортними засобами, сукупність досліджених даних під час судового розгляду з урахуванням обставини дорожньо-транспортної пригоди, наявністю доказів того, що робота обвинуваченого пов`язана з використанням транспортного засобу, є його єдиним джерелом існування.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов потерпілими заявлений не був.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні, відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь державного бюджету за проведення експертизи № СЕ-19/121-23/5166-ІТ від 21,01.2023, експертизи № СЕ-19/121-22/16598- ІТ від 08.02.2023, експертизи № СЕ-19/121-22/16596- ІТ від 08.02.2023, експертизи № СЕ-19/121-22/16579- ІТ від 08.02.2023 на загальну суму .

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_3 покласти обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь держави процесуальні витрати в загальній сумі 3964 (три тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 38 копійок (Стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300, отримувач платежу ГУК Харків обл/МТГ Харків/24060300, п/рахунок UA0020649, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СУДДЯ: ОСОБА_1