Справа №276/1834/19
Провадження №1-кп/293/108/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої в режимі відео конференції ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в режимі відео конференції із державною установою «Збаразька виправна колонія №63» Тернопільської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 24.09.2019 за №0000348 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, незаміжньої, раніше судимої, востаннє 03.02.2022 Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області за ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185, ч.3 ст 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

ОСОБА_4 будучи засудженою 15.05.2019 Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний злочин за наступних обставин.

Так, 20.06.2019 до Хорошівського районного сектору філії Державна установа «Центр пробації» у Житомирській області з Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області надійшло для виконання розпорядження про виконання покарання відносно ОСОБА_4 від 19.06.2019.

З метою виконання вироку суду 22.07.2019 ОСОБА_4 була запрошена до Хорошівського районного сектору філії Державна установа «Центр пробації» у Житомирській області та ознайомлена з порядком відбування покарання у виді громадських робіт. Одночасно засудженій було вручено направлення на відбуття громадських робіт до Іршанської селищної ради. При цьому ОСОБА_4 письмово попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Однак, ОСОБА_4 23.07.2019 умисно не з`явилась до Іршанської селищної ради для відбуття громадських робіт.

Повторно, з метою виконання рішення суду 10.09.2019 Грабовську ОюВ. Було ознайомлено з порядком відбування покарання у виді громадських робіт. Одночасно засудженій було вручено направлення на відбуття громадських робіт до Іршанської селищної ради. При цьому ОСОБА_4 повторно письмово попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

В подальшому, селищним головою Іршанської селищної ради винесено розпорядження №121 від 11.09.2019 про прийняття до виконання вироку суду відносно засудженої до громадських робіт ОСОБА_4 , яким визначено, що контроль за відбуттям громадських робіт засудженою буде здійснювати завідуючий господарством адміністративно- господарського відділу Іршанської селищної ради ОСОБА_5 а також визначено перелік об`єктів та видів громадських робіт.

Крім того, селищним головою Іршанської селищної ради на підставі ч.2 ст.38 КВК України визначено, що засуджена повинна відпрацювати не менше двадцяти п`яти годин громадських робіт на місяць та не більше чотирьох годин громадських робіт в день, а також складено графік відпрацювання засудженою ОСОБА_4 100 годин громадських робіт, з якими її було ознайомлено.

У вересні 2019 року, а саме з 11.09.2019 по 26.09.2019 ОСОБА_4 згідно графіку мала відпрацювати 48 годин, з яких остання відпрацювала 12 годин, а саме 11,12,13 вересня 2019, а 16,17,18,19,20,23, 24, 25,26 вересня 2019 ОСОБА_4 відпрацювала 0 годин. Причини не відпрацювання Іршанській сільській раді не відомі. Пояснень та офіційних документів, які б підтверджували причини не відпрацювання ОСОБА_4 не надала, на телефонні дзвінки не відповідала.

Таким чином, з 11.09.2019 до 26.09.2019 засуджена ОСОБА_4 будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від відбуття призначеного судом покарання у виді 100 годин громадських робіт, ігноруючи попередження, умисно, без поважних причин не виконала покладений на неї судом обов`язок щодо відбуття покарання, вчиненого особою, яка засуджена до цього виду покарання обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, тобто ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт. Загальна кількість годин, які залишились невідпрацьованими внаслідок ухилення ОСОБА_4 від їх відбуття становить 88 годин.

Своїми умисними діями, що виразились в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитана у судовому засіданні в режимі відео конференції з державною установою «Збаразька виправна колонія №63» Тернопільської області обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаялась і надала показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Вказала, що дійсно була засуджена до 100 годин громадських робіт. Під час відрубування покарання не вийшла на їх відпрацювання без поважних причин. Підтвердила, що їй були роз`яснені умови та порядок відбування покарання, а також вона була попереджена, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнута до кримінальної відповідальності. Вказала, що невідбуті години громадських робіт були враховані попереднім вироком суду. Щиро каялась, просила суворо не карати.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вказав, що слід обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачена погодився з думкою прокурора.

Ураховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо до тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд також роз`яснив, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин. Суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України доведена повністю.

Своїми діями ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст.389 КК України, є кримінальним проступком.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не встановленою.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, останній раз засуджена вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.02.2022 року до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на даний час відбуває зазначене покарання, незаміжня, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не має. За місцем проживання характеризується посередньо, водночас, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, критично ставиться до вчинених нею діянь, щиро покаялась та активно сприяла у розкритті правопорушень, не бажає надалі вчиняти кримінально карані діяння, про що запевнила суд.

Підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченої, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують її покарання, беручи до уваги неодноразове притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, водночас, зважаючи на те, що шкода кримінальним правопорушенням завдана не була, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

При цьому суд керується вимогами ч.1ст.72 КК України, відповідно до яких при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі. З огляду на це 1 рік обмеження волі за вказаним вироком відповідає 6 місяцям позбавлення волі.

Водночас, враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 389 КК України вчинили до постановлення вироку Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.02.2022, суд остаточне покарання призначає згідно вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань та вважає за необхідне зарахувати відбуте нею за цим вироком покарання, що буде справедливим, співмірним вчиненому правопорушенню, достатнім та необхідним для попередження вчинення нею нових злочинів.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався. Підстав, передбачених ст.177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. 2,7, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання за попереднім вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.02.2022, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 цим вироком суду покарання, строк відбутого нею покарання за вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.02.2022.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Згідно ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО