Справа №361/7004/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3264/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Гришківці Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно працюючого - ТОВ "Комфі Трейд" - комірником, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не інваліда, не депутата, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 14 серпня 2019 року, близько 00 години 20 хвилин, він керуючи технічно-справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рід час руху проїзною частиною вулиці Київської в м. Бровари Київської області, в смузі для руху в бік м. Чернігів, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення вимог п. 12.4 ПДР України, згідно з яким «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.» не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, рухався зі швидкістю 99 км/год., проявив злочинну недбалість, не був уважний до дорожньої обстановки, невчасно відреагував на її зміну, та в порушення вимог п. 18.1 ПДР згідно якого «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував перетинаючи проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху керованого ОСОБА_7 транспортного засобу, пішохід ОСОБА_9 , не зменшив швидкість, не зупинився щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на нього.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 84/383 від 23.09.2019 встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кіток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, є небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Грубе порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурорм подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обоваязків, визначених ст. 76 КК України.

Мотивуючи свої вимоги, прокурор вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України.

Так, прокурор вказує, що відповідно до вироку суд звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання, тобто від основного та додаткового покарання. Натомість, у відповідності до ст. ст. 75, 77 КК України і роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", додаткове покарання виконується реально, про що суд зазначає у резолютивній частині.

Також, прокурор вказує, що суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 порушив Правила дорожнього руху України, що призвело до смерті потерпілого, а тому призначений судом першої інстанції розмір додаткового покарання є недостатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК Українипідтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними.

Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого в сукупності, наслідки що настали, позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покарання, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити основне покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим терміном строком на 2 роки.

Однак, при застосуванні ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, як слушно зазначає прокурор в апеляційній скарзі, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно вироку суду ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку 2 роки, тобто обвинуваченого звільненено від відбування покарання вцілому, що слід розуміти, як звільнення від основного та додаткового покарання.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, зазначених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Відповідно, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за нормами ст.75 КК України та роз`яснень Пленуму суду не передбачено і не допускається.

Враховуючи передбачену законом можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 лише від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, а не від покарання в цілому, що погіршує становище обвинуваченого, в порівнянні з покаранням, призначеним оскарженим вироком, вирок суду першої інстанції, згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409, ч.1 ст. 418 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, а тому в цій частині вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора про призначення більш тривалого терміну додкового покарання, а саме строком на 3 роки, то колегія судів вважає їх такими, що не заслуговують на уваги, оскільки строк додаткового покарання судом першої інстанції призначено з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого в сукупності, позицію потерпілих, а також те, що ОСОБА_7 має тривалий водійський стаж, був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, інших порушень правил дорожнього руху не допускав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене судом додактове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобом строком на 1 рік є обгрунтованим, підстав для призначення додаткового покарання строком на 3 роки колегія суддів не вбачає.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що визначений судом ОСОБА_7 іспитовий термін тривалістю 2 (два) роки буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, а тому підстави для встановлення іспитового строку 3 роки - відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковму задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 418, 420, КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: