ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9231/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/302/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.189 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 23 серпня 2023 року у кримінальному провадженні №0000048,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду продовжено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 00 год. 00 хв. 21 жовтня 2023 року. Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в розмірі 805200 грн. та одночасно покладено на нього відповідні процесуальні обов`язки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2023 року скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що прокурором належним чином необґрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України, і їх наявність не підтверджена наявними у справі доказами, а тому доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями.

Захисник зазначає, що ухвали Тернопільського міськрайонного суду щодо продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є ідентичними по змісту та не містять опису обставин, що свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також не містять посилань на докази, які обґрунтовують ці обставини, що суперечить вимогам ст.196 КПК України.

Захисник також вказує, що обвинувачений має соціальні зв`язки, оскільки він підтримує зв`язок з матір`ю, яка є особою пенсійного віку, а її матеріальне становище є скрутним так як отримує допомогу в сумі 627,90 грн.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано практику ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і вважає ухвалу законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а саме вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 14 квітня 2022 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в ході досудового розслідування і судового розгляду неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою суду від 23 серпня 2023 року на строк до 21.10.2023р. включно, оскільки до спливу раніше продовженого строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не виявилось можливим.

Рішення про продовження строку тримання обвинуваченого суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, а ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на даний час не зменшилися, оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, ОСОБА_7 може переховуватися від суду, продовжувати вчинення кримінальних правопорушень, здійснити тиск на потерпілого задля зміни ним своїх показань, а також перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, що свідчить про обґрунтованість застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого або його зміни на більш м`який.

З таким висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України. Судом першої інстанції в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки.

Судом першої інстанції правильно враховано дані, котрі характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що він є особою раніше судимою, ніде не працює, у нього відсутні утриманці, міцні соціальні зв`язки.

Також, суд першої інстанції при вирішенні питання про наявність ризиків того, що обвинувачений може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та вчиняти незаконний тиск на потерпілого для зміни показань, обґрунтовано взяв до уваги інформацію від слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові щодо повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні нових кримінальних правопорушень, а саме за фактами:

умисного встановленні та поширенні в суспільстві злочинного впливу, вчиненого в установі виконання покарань, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України;

закінченого замаху на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів у місця позбавлення волі, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України;

незаконного придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин та психотропних речовин у місця позбавлення волі, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 для закінчення судового розгляду.

Оцінюючи доводи апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів, що таке не підтверджується доказами, то колегія суддів вважає їх надуманими оскільки у матеріалах провадження містяться достатні дані, що поза розумним сумнівом з достатньою переконливістю доводять його обґрунтованість та підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які в сукупності вказують на те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не буде достатнім для їх запобігання.

Доводів апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого матері пенсійного віку не є безумовною підставою для відмови у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає, як конкретним обставинам цього провадження та відомостям про особу обвинуваченого, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, суд першої інстанції врахувавши обставини, передбачені ст. 178 КПК України, та на підставі ч.4 ст.182 КПК України застосував альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої попередніми судовими рішеннями про застосування і продовження дії забіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було визначено.

При, цьому розмір застави суд першої інстанції визначив у межах, встановлених кримінальним процесуальним законом, врахувавши вагомість наявних доказів щодо вчинення злочину, його характер, а наявні відомості про особу обвинуваченого, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, яка зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Порушень вимог КПК України, які би могли стати безумовною підставою для скасування по суті правильного судового рішення, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.404,419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 23 серпня 2023 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді