Справа № 405/4966/23
провадження № 1-кс/405/3077/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисників адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0000795 від 16.07.2023 року, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, працюючого оператором наземних засобів керування безпілотним летальним апаратом ТОВ «Агрофлот» м. Дніпро, неодруженого, на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей та осіб похилого віку не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

ВСТАНОВИВ:

слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.11.2023, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що 16.07.2023 близько 13.50 год ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в світлу пору доби, керуючи технічно-справним автомобілем «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , здійснював рух по автомобільній дорозі Н-23 «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя» зі сторони міста Кривий Ріг Дніпропетровської області в напрямку міста Кропивницький Кіровоградської області.

Під час руху ОСОБА_4 , грубо порушуючи вимоги п. п. 1.2, 1.5, 2.3 "б" і "д" Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), (п. 1.2 в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Так, ОСОБА_4 , рухаючись по вищевказаній ділянці дороги, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, не переконався у відсутності транспортних засобів на смузі зустрічного руху, яким може бути створена перешкода чи небезпека, без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху, в безпосередній близькості із зустрічним транспортним засобом виїхав на смугу зустрічного руху при вільній своїй правій смузі руху, чим грубо порушив вимоги п. п. 10.1 та 12.1 ПДР України (п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним).

В цей час, зі сторони міста Кропивницький Кіровоградської області в напрямку міста Кривий Ріг рухався в межах своєї смуги пасажирський мікроавтобус «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який здійснював перевезення 18 пасажирів, та якому односторонніми діями водія ОСОБА_4 , була створена аварійно-небезпечна ситуація.

При сукупності зазначених обставин та внаслідок невиконання водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 13.1 та 13.3 ПДР України (п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, .... повинен дотримувати …. безпечного інтервалу; п.13.3 під час … зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху) щодо обрання безпечного бокового інтервалу між зустрічним транспортним засобом, створено передумови, при яких на 47 км + 900 м. автомобільної дороги Н-23 «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя» (на території Гурівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області) відбулось зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди загинули пасажири мікроавтобусу «Volkswagen Crafter»: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості водію мікроавтобусу «Volkswagen Crafter» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та пасажирам: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_19 .

У подальшому травмована пасажирка ОСОБА_18 померла в закладі охорони здоров`я.

16.07.2023 о 22.30 год ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Час фактичного затримання: 16.07.2023 о 19.30 год.

17.07.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання, просила продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що викладені у клопотанні та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний та захисники заперечували щодо задоволення клопотання, просили застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, захисників та підозрюваного, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0000795 від 16.07.2023 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 3 ст.286 КК України) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є ГУНП в Кіровоградській області (а.к. 8 витяг з ЄРДР).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.09.2023 підозрюваному ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.к. 28).

14.09.2023 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000795 продовжено до 17.11.2023.

Щодо обґрунтованості підозри:

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.к. 9-13, 16, 17, 18, 19-21), повідомленням про підозру (а.к. 25-27), протоколом допиту свідка (а.к. 31), протоколом допиту свідка (а.к. 32-32), протоколом допиту потерпілого (а.к. 34), протоколом допиту потерпілого (а.к. 38, 39, 40-41), висновком експерта (а.к. 42,43, 44-45, 46-47,48).

За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України:

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілих, маючи при цьому їх адреси проживання, номера мобільних телефонів, так як копії матеріалів кримінального провадження надані підозрюваному разом із клопотанням.

Оцінюючи обґрунтованість даного ризику, слідчий суддя виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то слідчий суддя погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Викладене у своїй сукупності, свідчить, що заявлений ризик, передбачений п. п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливе у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих дій, а саме: отримати висновки судово-медичних експертиз щодо встановлення причин смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ; отримати висновки судово-медичних експертиз щодо встановлення ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ; допитати в якості потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та малолітню ОСОБА_19 ; отримати висновки інженерно-транспортних експертиз за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» з метою з`ясування причинно-наслідкового зв`язку дій учасників пригоди, що призвели до ДТП; після отримання відповідних висновків судових експертиз здійснити зміну повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; виконати інші слідчі (процесуальні) дії, у проведенні яких виникне необхідність; скласти обвинувальний акт та реєстри матеріалів досудового розслідування; виконати вимоги ст. 290 КПК України; ознайомити підозрюваного та захисників із матеріалами кримінального провадження.

Зазначені слідчі та процесуальні дії необхідні для повного та всебічного з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною ч.3 ст.199 КПКУкраїни визначено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою мають бути вказані обставини, які свідчать, про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слідчий суддя відзначає, що ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України є дійсними та триваючим, і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки застосований запобіжний захід забезпечує належну процесуальні поведінку підозрюваного. Крім того з моменту застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також, переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною захисту не надано суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк до трьох років.

Слідчий суддя відмічає, що медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525. При цьому судом враховується, що стороною захисту не доведено, що за станом здоров`я особа не може перебувати в умовах слідчого ізолятора, з приводу чого вказане питання з`ясовувалося у судовому засіданні, під час розгляду даного клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Таким чином, продовження підозрюваному строку тримання під вартою за вказаних обставин справи, характеризуючих даних на підозрюваного, у тому числі з урахуванням стану його здоров`я, серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків та насамперед обставин і характеру вчиненого злочину, зокрема негативного його наслідку яким є смерть людей, що неможливо усунути, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Усі наведені обставини у їх сукупності не дають достатніх підстав змінити запобіжний захід тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а тому виправдовують потребу в необхідності продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст, 176-177, 183, 197, 199, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою з 16 год. 15 хв. 14.09.2023 до 16 год. 15 хв. 12.11.2023 р.

Дата закінчення дії ухвали 16 год. 15 хв. 12.11.2023 р.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_27