Справа № 953/3129/23
н/п 1-кс/953/3172/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 13.01.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чистоводівка, Ізюмського району, Харківської обл., з середньо-спеціальною освітою, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не заміжня, маюча на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваної ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

03.05.2023 до суду надійшло клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 13.01.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

З березня 2022 року територія Ізюмського району Харківської області була окупована збройними формуваннями Російської Федерації.

Разом з цим, в ході досудового розслідування встановлено громадянку України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є негативно налаштована проти посадових осіб органів державної влади України, у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які для забезпечення національної безпеки України, відновлення і підтримання правопорядку на всій території держави здійснюють комплекс активних заходів з використанням зброї та військової техніки, спрямованих на подолання збройної агресії Російської Федерації.

У подальшому, в період часу з березня 2022 року по серпень 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в с. Веселе Ізюмського району Харківської області, більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на передачу матеріальних ресурсів представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації та незаконних збройних формувань, створених на тимчасово окупованій території України, після чого ОСОБА_5 вступила у злочинну змову з невстановленими в ході досудового розслідування представниками зазначених збройних формувань.

Реалізуючи свій протиправний умисел, у період часу з березня 2022 року по серпень 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, займаючи посаду фельдшера амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Веселе, будучи матеріально відповідальною особою за товарно-матеріальні цінності та приміщення амбулаторії, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 добровільна передала представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації та незаконним збройним формуванням, які створені на тимчасово окупованій території України приміщення громадського будинку амбулаторії загальної практики-сімейної медицини площею 311,1 м2 разом із матеріальними цінностями для потреб окупаційних військ.

Крім цього, під час окупації с. Веселе Ізюмського району Харківської області ОСОБА_5 надавала представникам збройних формувань держави-агресора російської федерації та незаконним збройним формуванням продукти харчування, забезпечувала їх побут, підтримувала дії та рішення формувань країни агресора.

Слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 13.01.2023 за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

02.05.2023 в порядку, визначеному ст. 208, 615 КПК України, ОСОБА_5 була затримана співробітниками УСБУ в Харківській області.

02.05.2023 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1111 КК України.

Правова кваліфікація дій підозрюваної ОСОБА_5 - ч. 4 ст. 111-1 КК України, тобто підозрюється у вчиненні умисних протиправних дій, що виразились у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним та воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.04.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06.04.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 16.02.2023 р., протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 21.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_25 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_26 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_27 від 16.03.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_28 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_29 від 16.02.2023 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_30 від 16.03.2023 р., відповіддю від КНП «Балаклійська ЦПМСД» БМР Харківської області.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 усвідомлюючи реальність та невідворотність покарання, а також те, що у разі засудження за вчинення інкримінованого злочину судом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, будучи без запобіжного заходу, або при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, сам факт набуття ОСОБА_5 тісних зав`язків з представниками збройних формувань країни агресора рф, дає підстави вважати про її негативну налаштованість проти посадових осіб органів державної влади України, у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які забезпечують національну безпеку України, відновлення і підтримання правопорядку на всій території держави, що також свідчить про можливість підозрюваної переховуватись від органу досудового розслідування та суду та перешкоджати здійсненню швидкого та об`єктивного досудового розслідування у даному кримінальному провадженні; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні ( ОСОБА_5 знаходячись без застосування запобіжного заходу, враховуючи її зв`язки з представниками країни агресора рф, яка остання набула в період окупації, а також те, що особи, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення є мешканцями територіальної громади де мешкає підозрювана, остання може незаконно впливати на свідків, які в свою чергу, можуть відмовитись від надання показань або змінити їх), а тому, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищенаведеним ризикам; з урахуванням характеристики скоєного злочину ОСОБА_5 у разі обрання іншого запобіжного заходу може скоїти злочини у сфері колабораційної діяльності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, орган досудового розслідування вважає обрання стосовно ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не забезпечить запобігання переліченим вище ризикам.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Сторона обвинувачення зазначає, що вказані обставини з урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор , слідчий у судовому засіданні підтримали клопотання у повному обсязі.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні свою причетність до скоєного не визнала, вказала, що її оговорюють свідки покази яких містяться у додатках до клопотання, оскільки у неї неприязні стосунки з головою селищної ради, вона лише продавала ліки російським війсковослужбовцям, які приходили до приміщення амбулаторії, ключі їм не передавала. У приміщенні амбулаторії російські війскові не проживали, жодних матеріальних ресурсів вона їм не передала.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію підзахисної, проти задоволення клопотання слідчого заперечував, зазначивши, що підозра не обґрунтована та не доведена, доказів причетності до скоєння інкримінованого злочину не надано. Стороною обвинувачення не доведено наявність існування ризиків, на які йде посилання в клопотанні. Його підзахисна має місце проживання, міцні родинні зв`язки, є мамою одиначкою, виховує доньку, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, просить відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали клопотання, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183, 331 КПК України, суд доходить наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 13.01.2023 за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

02.05.2023 в порядку, визначеному ст. 208, 615 КПК України, ОСОБА_5 була затримана співробітниками УСБУ в Харківській області.

02.05.2023 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1111 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації її дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У світлі обставин цього кримінального провадження досліджених матеріалів достатньо для того, щоб у рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність «обґрунтованої підозри».

У контексті заперечень сторони захисту слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості». Посилання захисника на необґрунтованість підозри судом не приймаються до уваги, оскільки, як з`ясовано у судовому засіданні, маються об`єктивні дані про причетність до вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, кваліфікація якого згодом може бути змінена під час проведення досудового розслідування.

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати проведенню досудового слідства та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрювана з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином, за яке законом передбачено покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати, що підозрювана у разі не обрання їй запобіжного заходу, який належним чином не забезпечить виконання покладених на неї обов`язків, зможе за необхідності переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Співставлення негативних для підозрюваної наслідків переховування у виді її покарання у невизначеному майбутньому, тобто після її можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих, іншого підозрюваного, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від відповідних осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілих, іншого підозрюваного існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб або використовуючи свій авторитет на свідків потерпілих, іншого підозрюваного з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, на його користь свідчать покази допитаних свідків, що ОСОБА_5 добровільно надавала допомогу війсковим, розуміючи, що своїми діями в умовах запровадженого воєнного стану на території України, та повномасштабної військової агресій Російської Федерації проти України, вона завдає шкоди державі Україні, тому і в подальшому може продовжити допомагати державі-агресору.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання її винуватою, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, ОСОБА_5 має середньо-спеціальну освіту, станом на час розгляду клопотання офіційно не працевлаштована, не одружена, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, однак дані відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному дій, однак, згідно підозри, вони не стали для неї стримуючим фактором для уникнення від вчинення дій.

Крім того належить взяти до уваги, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою. Отже це є імперативна норма, визначена законодавцем.

Враховуючи викладене, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про причетність до вчинення ОСОБА_5 не тяжкого кримінального правопорушення в сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчинене в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.06.2023 включно.

Суд враховує відомості про особу підозрюваної, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

При постановленні даної ухвали слідчий суддя, керуючись абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при застосування їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи, що останній повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 111-1 КК України в період воєнного стану.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 (шістдесят) днів - до 30 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 02 травня 2023 року.

Зобов`язати слідчого негайно повідомити близького родича підозрюваної ОСОБА_9 про тримання під вартою останньої.

Встановити строк дії даної ухвали, в межах строку досудового розслідування до 30 червня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 ,- в той же строк, але з моменту вручення їй ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1