КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого, щодо якого ухвалено

виправдувальний вирок ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000058 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вертокиївка Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено наявність у його діях складу цього кримінального правопорушення.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в тому, що він, працюючи на посаді державного інспектора ______________________________________________________

Справа №11-кп/824/940/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч.3 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_1

Державної екологічної інспекції у Київській області за адресою: місто Київ, вулиця Васильківська, 3, будучи службовою особою, уповноваженою на проведення планових перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства України та складання протоколів про адміністративні правопорушення, розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, відповідно до посадової інструкції Головного спеціаліста відділу екологічного контролю земельних ресурсів за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами, затвердженої 20.02.2015 року начальником Державної екологічної інспекції у Київській області, 13.06.2016 року, отримав неправомірну вигоду за наступних обставин.

Так, 07.06.2016 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи поблизу автозаправної станції "UPG" в місті Ірпіні Київської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, зустрівся з директором ТОВ "КФ "Тортовик" - ОСОБА_9 та повідомив йому про те, що для складання позитивного акту перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ "Тортовик" та не накладення на вказане Товариство штрафних санкцій, які можуть сягнути від 300 000 гривень до 2 000 000 гривень, необхідно сплатити йому грошові кошти в розмірі 25 000 грн.

В подальшому, 13.06.2016 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на території Державної екологічної інспекції у Київській області, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Васильківська, 3, будучи службовою особою, згідно попередньої домовленості з директором ТОВ "КФ "Тортовик" - ОСОБА_9 , отримав від вказаної особи грошові кошти в розмірі 25 000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 .

Таким діям ОСОБА_7 стороною обвинувачення дана кримінально-правова кваліфікація за ч. 3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

Суд, оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому визнав ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдав, оскільки не доведено наявність у його діях складу цього кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 3 роки, з конфіскацією майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд у своєму рішенні помилково дійшов висновку, що протокол огляду місця події від 13.06.2016 року є недопустимим доказом та під час надання правової оцінки вказаному доказу в односторонньому порядку надав даній слідчій дії статусу обшуку, оскільки дана слідча дія проводилася за участю понятих, із застосуванням постійної відеофіксації слідчої дії. При цьому слідчим не проводився огляд усього приміщення ДЕІ у Київській області, а виключно робочого кабінету та робочого місця ОСОБА_7 , при наявності дозволу начальника ДЕІ у Київській області ОСОБА_11 , тому така слідча дія не може прирівнюватися чи вважатися обшуком, і необхідності в отриманні ухвали суду не було.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, долучених до обвинувального акту та досліджених судом, а саме, протоколу затримання особи ( ОСОБА_7 ) в порядку ст. 208 КПК України, вилучення особистих речей ОСОБА_7 відбувалося в порядку ст. 208 КПК України, проте оцінки судом першої інстанції зазначеному доказу не надано, зазначений факт взагалі залишився поза увагою суду.

Крім того, під час дослідження у судовому засіданні протоколу за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, - відеоконтролю особи ОСОБА_7 від 14.06.2016 року та матеріалів негласного розшукового заходу, що надійшли з ДОД СБ України та знаходяться на оптичному диску Verbatium №51/4912 від 26.05.2016 року та Micro SD №01/1853 від 28.05.2016 року, встановлено, що на даних доказах зафіксовано факт зустрічі 13.06.2016 року ОСОБА_7 із ОСОБА_12 у приміщенні ДЕІ у Київській області, під час якої ОСОБА_7 надає ОСОБА_13 інструкції щодо переказу грошових коштів на картковий рахунок за не притягнення ТОВ «КФ «Тортовик» до відповідальності за виявлені порушення та надає йому відповідний папірець із реквізитами, що у подальшому підтверджено показаннями ОСОБА_14 , наданими у судовому засіданні, проте зазначеному факту судом не надано жодної оцінки.

А тому, вважає, що вина ОСОБА_7 доведена повністю сукупністю доказів, зібраних в ході досудового розслідування та досліджених судом, а саме: показаннями допитаних у суді свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; заявою директора ТОВ "КФ "Тортовик" ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення; постановою про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 11.06.2016 року; протоколами огляду: від 11.06.2016 року - мобільного телефону ОСОБА_9 та від 13.06.2016 року - приміщення ДЕІ у Київській області, де на робочому столі, який вказаний як робоче місце ОСОБА_7 , виявлено та вилучено, зокрема; мобільні телефони, журнал реєстру актів перевірок, журнал за виконанням справ про адміністративні правопорушення, протоколи №000626 та №652, файл з актами перевірок ТОВ "Тортовник", два аркуші паперу з реквізитами карткового рахунку ОСОБА_17 ; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 13.06.2016 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.06.2016 року; випискою по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 ; протоколом за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, - відеоконтролю особи ОСОБА_7 від 14.06.2016 року та матеріалами негласного розшукового заходу, що надійшли з ДОД СБ України та знаходяться на оптичному диску Verbatium №51/4912 від 26.05.2016 року та Micro SD №01/1853 від 28.05.2016 року.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції помилково визнав невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки судом не взято до уваги ряд важливих доказів у кримінальному провадженні, які у своїй сукупності вказують на вину останнього у вчиненні інкримінованого злочину, а також, з огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_18 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, вважаючи доводи прокурора з приводу того, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, безпідставними, просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційних скарг від інших учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення сторони захисту проти її задоволення, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявлених прокурором клопотань, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Європейський Суд з прав людини також наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про винуватість обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що винуватість обвинуваченої особи доведена.

Згідно вимог ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були виконані належним чином, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованість покладених в основу оскаржуваного вироку висновків суду про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Як убачається зі змісту вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, на противагу твердженням апелянта, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, з обвинувального акта слідує, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, поєднаному з вимаганням, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, а саме в тому, що він, працюючи на посаді державного інспектора Державної екологічної інспекції у Київській області, 13.06.2016 року, за складання позитивного акта перевірки ТОВ "КФ "Тортовик" та не накладення на вказане Товариство штрафних санкцій, які можуть сягнути від 300 000 гривень до 2 000 000 гривень, отримав від директора ТОВ "КФ "Тортовик" ОСОБА_9 неправомірну вигоду - грошові кошти в розмірі 25 000 грн., шляхом перерахування їх на банківський рахунок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 .

Проаналізувавши у вироку представлені сторонами докази, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правомірного висновку про недоведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Як убачається з матеріалів провадження, суд у вироку досить детально виклав всі досліджені докази, яким надав відповідну оцінку, та у колегії суддів відсутні підстави вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, як про це зазначає в апеляційній скарзі прокурор у провадженні.

Так, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав, що працював на посаді державного інспектора Державної екологічної інспекції у Київській області і, будучи уповноваженим на проведення планової перевірки та складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі виявлення порушень, у 2016 році приїхав на планову перевірку ТОВ «КФ «Тортовик», за результатами якої було зафіксовано порушення законодавства. Він дійсно зустрічався з директором ТОВ «КФ «Тортовик» ОСОБА_9 на автозаправній станції в місті Ірпінь та вони спілкувалися з приводу того, що останній має надати додаткові документи. 13.06.2016 року він викликав ОСОБА_9 до Державної екологічної інспекції у Київській області для підписання акта та складання протоколу. У його робочому кабінеті з ОСОБА_9 вони спілкувались з приводу порушень, які зафіксовані на Товаристві та про їх усунення. Того ж дня, приблизно об 11-12 годині, він проводив ОСОБА_9 з установи, а останній почав пропонувати йому неправомірну вигоду, на що він попросив, щоб ОСОБА_9 не провокував його, а просто сплатив штраф. Також зазначив, що ОСОБА_17 він не знає, ніяких грошових коштів він не отримував та з карткового рахунку не знімав, а також вимоги про надання грошових коштів ОСОБА_9 він не ставив.

Отже, за позицією ОСОБА_7 з ОСОБА_9 розмови щодо незазначення в акті перевірки всіх виявлених порушень на ТОВ "КФ "Тортовник" і не накладення на вказане Товариство значних штрафних санкцій,за умови надання йому грошових коштів в сумі 25 000 грн., він не мав та грошових коштів від нього не отримував.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, такі показання обвинуваченого, наданими стороною обвинувачення, доказами спростовані не були.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, стороною обвинувачення надано, а судом досліджено - показання свідків та низку документів.

Зокрема, оцінено у вироку дані, що містяться у таких доказах, а саме:

- показаннях у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 про те, що він є директором ТОВ "КФ "Тортовик", яке знаходиться у місті Ірпінь Київської області. 06.06.2016 року на його підприємство, згідно направлення, прибули державні інспектори Державної екологічної інспекції у Київській області, у тому числі ОСОБА_7 . В ході вказаної перевірки було виявлено порушення і ОСОБА_7 йому повідомив, що всі виявлені порушення будуть зазначені в акті перевірки, за результатами якого буде прийнято рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу, однак остаточну суму штрафу йому повідомлено не було. 07.06.2016 року йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_7 та попросив приїхати до нього на зустріч на автозаправну станцію в місті Ірпіні. Приблизно о 13 годині вони зустрілись в обумовленому місці і в ході розмови ОСОБА_7 зазначив, що він повинен надати йому грошові кошти у сумі 25 000 гривень за те, що він не зазначатиме у акті перевірки виявлені порушення і не будуть накладатися великі суми штрафу, а зазначить лише дрібне порушення. Крім того, ОСОБА_7 сказав, що у нього є час подумати з приводу вказаного до 13.06.2016 року, оскільки в цей день він повинен був з`явитися до Державної екологічної інспекції для остаточного складання акту та отримання результатів по проведеній перевірці. Наприкінці розмови ОСОБА_7 сказав, що грошові кошти він мусить віддати його довіреній особі на ім`я " ОСОБА_19 ", після чого 09.06.2016 року йому зателефонував " ОСОБА_19 " та представився, що він з ДЕІ у Київській області та зазначив, щоб він приїхав на станцію метро "Героїв Дніпра" та привіз 25 000 гривень, однак він зазначив, що на даний час таких коштів у нього немає, тому вони домовилися зустрітися 13.06.2016 року. Після чого він порадився із засновниками Товариства та вони вирішили, що не будуть сплачувати кошти невідомо за що, і 10.06.2016 він звернувся до Служби безпеки України із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 13.06.2016 року він прибув до приміщення СБУ з метою викриття винних осіб у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди, де в присутності понятих йому вручили грошові кошти в сумі 25 000 гривень, після чого працівники СБУ вдягли на нього засоби фіксації і він попрямував на зустріч з ОСОБА_7 . Приблизно о 14 годині він прибув до ДЕІ у Київській області по вулиці Васильківській в місті Києві, де зустрівся з ОСОБА_7 , який провів його до свого кабінету для підписання акту та протоколів про адміністративні правопорушення. В акті були зазначені незначні порушення, за які накладено два адміністративні штрафи. Потім він запитав у ОСОБА_7 , за що вони мають заплатити 25 000 гривень, на що ОСОБА_7 повідомив, що за виявлені порушення на Товаристві вони мали б заплатити набагато вищі штрафи. Так, вони з ОСОБА_7 вийшли в коридор та попрямували до чорного входу, а ОСОБА_7 дав йому папірець з реквізитами банківського рахунку та повідомив, що грошові кошти необхідно переказати на вказаний рахунок та зателефонувати йому. Він вийшов та пішов до відділення банку та вніс грошові кошти у сумі 25 000 на вказані реквізити, і зателефонував на мобільний номер телефону ОСОБА_7 , однак він слухавку не взяв, у зв`язку з чим він відправив квитанцію про сплату через мобільний додаток "Вайбер".

- показаннях в суді свідка ОСОБА_15 про те, що у червні 2016 року вона перебувала у Голосіївському районі міста Києва у власних справах та до неї звернулись працівники СБУ і запропонували взяти участь у слідчих діях, на що вона погодилась. Працівники СБУ повідомили, що вони прямують до робочого кабінету обвинуваченого. Так, у вказаному кабінеті було декілька робочих столів, проводився обшук, які саме документи були вилучені та їх зміст вона не пам`ятає. Після проведення обшуку вона підписувала протокол. Також у її присутності відбувалось затримання обвинуваченого.

- показаннях свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні про те, що у червні 2016 року вона перебувала у Голосіївському районі міста Києва у власних справах та до неї звернулись працівники СБУ і запропонували взяти участь у слідчих діях, на що вона погодилась. Працівники СБУ повідомили, що вони прямують до робочого кабінету обвинуваченого. Так, у вказаному кабінеті було декілька робочих столів, проводився обшук, які саме документи були вилучені та їх зміст вона не пам`ятає. У вказаному кабінеті було проведено затримання обвинуваченого. Після проведення огляду вона підписувала протокол, який їй озвучили працівники СБУ.

Також судом першої інстанції безпосередньо було досліджено письмові докази сторони обвинувачення, які, на думку прокурора, доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, зокрема:

- заяву директора ТОВ "КФ "Тортовик" ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення Вх. Б-470 від 10.06.2016 року (т. 1 а.п. 9-10).

- постанову про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 11.06.2016 року, згідно якої ОСОБА_9 було залучено до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій (т. 1 а.п. 30-31).

- протокол огляду від 11.06.2016 року, згідно якого слідчим Святошинського УП ГУ НП у м. Києві, за участю ОСОБА_9 , було проведено огляд мобільного телефону "Леново", ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , в ході якого встановлено, що записна книга містить контакти тих чи інших осіб, серед яких виявлено контакт "Коля Еколог Київ обл" абонентський номер НОМЕР_4 та не підписаний абонентський номер НОМЕР_5 . Оглядом вхідних та вихідних дзвінків встановлено, що серед інших вхідних викликів, оглядаємий телефон містить інформацію про вхідний виклик від "Коля Еколог Київ обл" абонентський номер НОМЕР_4 , 09.06.2016 року о 12:59, 13:05, 13:30 годин, у вигляді трьох пропущених дзвінків, 09.06.2016 року о 13:57 годин вхідний виклик від "Коля Еколог Київ обл" та того ж дня о 18:06, 18:23 годин (т. 1 а.п. 35-37).

- протокол огляду та вручення грошових коштів від 13.06.2016 року, згідно якого грошові кошти у сумі 25 000 гривень, які належать Головному управлінню СБ України у м. Києві та Київській області, були передані ОСОБА_9 в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 (т. 1 а.п. 40-41).

- протокол огляду від 13.06.2016 року, згідно якого - в період часу з 17 год. 37 хв. по 20 год. 10 хв., в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , за участю ОСОБА_11 - начальника ДЕІ у Київській області, було проведено огляд приміщення на першому поверсі в ДЕІ у Київській області, за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 3. У даному приміщенні знаходиться ОСОБА_7 , в ході поверхневого огляду якого виявлено та вилучено з кишені штанів мобільний телефон "Нокіа 1280", IMEI: НОМЕР_6 , з карткою мобільного оператора "Лайфсел" НОМЕР_7 , та з шафи, на яку вказав ОСОБА_7 як на таку, в якій ще є його речі - мобільний телефон "Iphone 4s", IMEI: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора "Київстар" НОМЕР_9 , далі в приміщенні кабінету "Сектору по роботі з персоналом" - особову справу та посадову інструкцію головного спеціаліста відділу екологічного контролю земельних ресурсів за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами в належно завірених копіях на 14 аркушах, а кабінету начальника відділу екологічного контролю земельних ресурсів за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами - журнал за виконанням справ про адміністративні правопорушення, журнал реєстрації актів перевірок, протокол № 000626, протокол №652, файл з актами перевірок ТОВ "Тортовик", а на робочому столі, який вказаний як робоче місце ОСОБА_7 , - два аркуші паперу з реквізитами карткового рахунку ОСОБА_17 , документ щодо перевірок ТОВ "Мебіус Груп", ТОВ "Агросвіт", Горенської селищної ради на 25 аркушах, аркуш паперу з записами Товариств (т. 1 а.п. 50-53).

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.06.2016 року, згідно якого - 13.06.2016 року о 17 годині 37 хвилин було затримано ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (т. 1 а.п. 88-90).

- виписку по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , виданою ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", згідно якої - 13.06.2016 року по вказаному рахунку відбулось готівкове поповнення на суму 25 000 гривень (т. 1 а.п. 131-142).

- протокол за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, - відеоконтролю особи ОСОБА_7 від 14.06.2016 року та матеріали негласного розшукового заходу, що надійшли з ДОД СБ України та знаходяться на оптичному диску Verbatium №51/4912 від 26.05.2016 року та Micro SD №01/1853 від 28.05.2016 року, згідно яких, в ході проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії встановлено, що 13.06.2016 року ОСОБА_7 проводить зустріч з ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 163-171, 176).

Вказані письмові докази також були досліджені і під час апеляційного розгляду, як були досліджені за клопотанням прокурора і ряд інших документів, що також досліджувались і судом першої інстанції, зокрема:

- документи, що долучались ОСОБА_9 до його заяви про вчинення кримінального правопорушення, які стосуються проведення перевірки ТОВ "КФ "Тортовик" Державною екологічною інспекцією у Київській області - повідомлення про проведення перевірки та направлення на перевірку її інспекторів, зокрема і ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 11, 12).

- заява начальника Державної екологічної інспекції у Київській області ОСОБА_11 від 13.06.2016 року про надання добровільної згоди на проведення огляду приміщень відділу інструментально-лабораторного контролю та відділу кадрового забезпечення, а також кабінету відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводженням з відходами та хімічними речовинами Державної екологічної інспекції у Київській області за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 3 (т. 1 а.п. 49).

- квитанція №1АLY26183 від 13.06.2016 року про сплату грошових коштів в сумі 25 тис. грн. на картковий рахунок № НОМЕР_10 , відкритий в АТ "Райффайзен банк Аваль", яка була надана ОСОБА_9 , та визнана речовим доказом у провадженні (т. 1 а.п. 55).

- копії постанов про накладення адміністративного стягнення від 13.06.2016 року, які були винесені державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Київської області ОСОБА_7 , за якими - за порушення директором ТОВ "КФ "Тортовник" ОСОБА_9 правил ведення первинного обліку та здійснення контролю за операціями поводження з відходами, тобто правопорушення, передбаченого ст. 82-1 КУпАП, на ОСОБА_9 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн., та за виявлену в ході перевірки передачу ним відходів з порушенням установлених правил на зберігання, оброблення або видалення підприємствам чи організаціям, що не мають відповідного дозволу на проведення цих операцій, тобто правопорушення, передбаченого ст. 82-5 КУпАП, на ОСОБА_9 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн., а також Акт №159 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження із відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ "КФ "Тортовник", яка проводилась 06.06.2016 року, та в ході якого зафіксовано порушення щодо відсутності первинного обліку утворюваних відходів та дозвільних документів у сфері поводження з відходами (т. 1 а.п. 57, 58, 59-63).

- ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року, якою було накладено арешт на майно, що було вилучене під час проведення огляду місця події 13.06.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 3, в присутності ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон "Нокіа 1280", IMEI: НОМЕР_6 , з карткою мобільного оператора "Лайфсел" НОМЕР_7 ; мобільний телефон "Iphone 4s", IMEI: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора "Київстар" НОМЕР_9 , особову справу ОСОБА_7 та посадову інструкцію головного спеціаліста відділу екологічного контролю земельних ресурсів за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами в належно завірених копіях на 14 аркушах; журнал реєстру актів перевірок; журнал за виконанням справ про адміністративні правопорушення; протокол № 000626; протокол №652; файл з актами перевірок ТОВ "Тортовик"; два аркуші паперу з реквізитами № НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_10 , Райфайзен Банк Аваль; документ щодо перевірок ТОВ "Мебіус Груп", ТОВ "Агросвіт", Горенської селищної ради на 25 аркушах, аркуш паперу з записами Товариств (т. 1 а.п. 82-84).

- матеріали щодо надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, та знаходяться у розпорядженні АТ "Райфайзен Банк Аваль" по рахунку № НОМЕР_10 відносно клієнта банку ОСОБА_17 - ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2016 року з описом речей і документів, які були вилучені, та додані до протоколу - ксерокопія паспорта та ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_17 , ксерокопія угоди № НОМЕР_12 , копія виписки по рахунку ОСОБА_17 (т. 1 а.п. 115-119, 120-122, 123, 124-130).

- відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела доходів ОСОБА_17 , в якому зазначено, що джерелом його доходів в період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року була заробітна плата в ТОВ "ГРУ" (т. 1 а.п. 151).

- протокол за результатами виконання постанови №58/215т від 13.06.2016 року про проведення контролю за вчиненням злочину, що був складений 14.06.2016 року старшим оперуповноваженим 1 відділу ГВ БКОЗ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_20 , в якому відображено послідовність дій щодо проведення 13.06.2016 року контролю за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки із використанням заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових коштів у сумі 25 000 грн. у якості предмету неправомірної вигоди, що вимагається інспектором Державної екологічної інспекції у Київській області ОСОБА_7 , та обставини його зустрічі з директором ТОВ "КФ "Тортовник" ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 172-174).

- дозвільні матеріали, що стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у даному провадженні - клопотання прокурора про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо,- відеоконтролю особи ОСОБА_7 від 13.06.2016 року, постанова про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту із використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів - ідентифікованих грошових коштів від 13.06.2016 року, ухвала слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2016 року вих. № 01-9357нт/НСД (т. 3 а.п. 5-16).

Крім того, судом першої інстанції та апеляційним судом було досліджено докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Також апеляційним судом було досліджено надану стороною захисту копію вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2012 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (т. 3 а.п. 195).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожен зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів кримінального провадження та виправдувального вироку слідує, що ключовим доказом сторони обвинувачення, на якому ґрунтувалося обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є протокол огляду від 13 червня 2016 року, складений слідчим ОСОБА_21 , за змістом якого - в період часу з 17 год. 37 хв. по 20 год. 10 хв., в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , за участю ОСОБА_11 - начальника ДЕІ у Київській області, було проведено огляд приміщення на першому поверсі в ДЕІ у Київській області, за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 3, та вилучались в тому числі особисті речі ОСОБА_7 , зокрема в ході його поверхневого огляду виявлено та вилучено з кишені штанів мобільний телефон "Нокіа 1280", IMEI: НОМЕР_6 , з карткою мобільного оператора "Лайфсел" НОМЕР_7 , та з шафи, на яку вказав ОСОБА_7 як на таку, в якій ще є його речі - мобільний телефон "Iphone 4s", IMEI: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора "Київстар" НОМЕР_9 , а також вилучались документи Державної екологічної інспекції в Київській області (т. 1 а.п. 50-53).

Як стверджує в апеляційній скарзі прокурор, в даному випадку слідчим було проведено огляд місця події, хоча зазначений протокол такої назви і не має.

Разом з тим, суд у вироку цей доказ визнав недопустимим, мотивувавши свій висновок недотриманням слідчим вимог кримінального процесуального закону під час проведення огляду місця події та складання відповідного протоколу.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол огляду місця події від 13.06.2016, не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки слідчим фактично було проведено не огляд місця події, а обшук, адже під час цієї слідчої дії відкривались шухляди робочих столів та інші меблі, вилучались особисті речі обвинуваченого ОСОБА_7 , а також документи, які належать Державній екологічній інспекції у Київській області, що є ознакою обшуку.

При цьому і допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вказали, що працівниками СБУ фактично було проведено обшук та вилучено документи, які знаходились у шухлядах робочих столів, а також особисті речі обвинуваченого.

На неприпустимості проведення обшуку під виглядом огляду місця події наголошував Верховний Суд, зокрема у постановах від 07 червня 2018 року (справа № 740/5066/15-к), від 26 лютого 2019 року (справа № 266/4000/14-к), від 19 березня 2019 року (справа № 380/157/14-к), від 22.05.2019 року (640/2449/16-к), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені ст. 233, ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України.

Згідно ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Як регламентовано у ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

До постановлення ухвали слідчого судді слідчий, прокурор має право увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей, майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Нормою ч. 2 ст. 233 КПК України надано визначення іншого володіння особи.

Так, під іншим володінням особи розуміється, зокрема приміщення службового призначення, яке знаходиться у володінні особи.

Тож робочий кабінет ОСОБА_7 , як і такі кабінети інших працівників Державної екологічної інспекції у Київській області - є службовим приміщенням, на яке розповсюджується поняття іншого володіння особи, як висвітлено в практиці ЄСПЛ, зокрема у справі "Німітц проти Німеччини" від 16.12.1992, в якому сформульована і обґрунтована доктрина розширеного тлумачення терміну "житло", що розповсюджується на службові приміщення і на діловий офіс, адже останні не містять ознак місць громадського користування.

Між тим, даних про те, що ОСОБА_7 надавав дозвіл на огляд, зокрема, його службового кабінету стороною обвинувачення надано не було.

При цьому слідчий, розуміючи, що приміщення, в яких має проводитись огляд, не є громадським місцем, звертався за наданням дозволу на огляд приміщень до начальника Державної екологічної інспекції у Київській області ОСОБА_11 .

Однак надана стороною обвинувачення заява ОСОБА_11 про добровільну згоду на проведення огляду приміщень відділу інструментально-лабораторного контролю та відділу кадрового забезпечення, а також кабінету відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводженням з відходами та хімічними речовинами Державної екологічної інспекції у Київській області, не могла бути законною підставою для проведення такого огляду приміщень службового призначення - кабінетів, які знаходяться у володінні інших працівників Державної екологічної інспекції у Київській області, зокрема і ОСОБА_7 , бо не є процесуальною гарантією забезпечення права обвинуваченого на захист.

А відтак, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заяву начальника Державної екологічної інспекції у Київській області ОСОБА_11 про добровільну згоду на проведення огляду приміщень Інспекції, як підставу для проникнення до таких, оскільки для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмового підтвердження такої згоди, оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю.

Інших доказів на підтвердження законності проникнення до службових кабінетів працівників Державної екологічної інспекції у Київській області, в т.ч. і обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення огляду чи обшуку, чи доказів легалізації проведеного огляду ухвалою слідчого судді, ані доказів надання дозволу саме володільця майна провести огляд в його службовому кабінеті, згідно ст. 233-237 КПК України, прокурором надано не було.

Беручи до уваги, що, відповідно до положень ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд проводиться за правилами обшуку на підставі ст. 234 КПК України, то слід визнати, що огляд службових кабінетів працівників Державної екологічної інспекції у Київській області, і зокрема ОСОБА_7 , проведено з порушенням встановленого КПК України порядку, а тому докази, отримані в результаті проведення такої слідчої дії, відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КПК України, є недопустимими, оскільки здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод ОСОБА_7 , та не можуть бути використані при прийнятті судом рішення.

Протилежні тому твердження прокурора про те, що суд у своєму рішенні дійшов помилкового висновку, що протокол огляду місця події від 13.06.2016 року є недопустимим доказом, оскільки в даному випадку слідчим було проведено огляд місця події і дана слідча дія проводилася за участю понятих, із застосуванням постійної відеофіксації слідчої дії, та слідчим проводився огляд виключно робочого кабінету та робочого місця ОСОБА_7 , при наявності дозволу начальника ДЕІ у Київській області ОСОБА_11 , і тому необхідності в отриманні ухвали суду не було, є непереконливими, оскільки не відповідають дійсності та спростовуються вищезазначеним даними самого протоколу огляду від 13.06.2016 року, за яким під час цієї слідчої дії, окрім робочого кабінету та робочого місця ОСОБА_7 , і в інших приміщеннях, а також в кабінетах та на робочих місцях інших працівників, відкривались шухляди робочих столів та інші меблі і вилучались особисті речі обвинуваченого ОСОБА_7 , а також документи, які належать Державній екологічній інспекції у Київській області, проте, як зазналось вище, огляд іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України для обшуку, тобто на підставі ухвали слідчого судді, а її відсутність в даному випадку стороною обвинувачення не заперечується.

При цьому прокурором, попри такі ствердження щодо відповідності вимогам ст. 237 КПК України проведеної в приміщенні Державної екологічної інспекції у Київській області 13.06.2016 року слідчої дії, як огляду місця події, не було надано відеозапису цієї слідчої дії і такий до протоколу огляду не долучений.

З приводу ж наданого дозволу начальника Державної екологічної інспекції у Київській області ОСОБА_11 на проведення огляду приміщень, то мотиви щодо його недостатності, щоб бути законною підставою для проведення такого огляду приміщень службового призначення, які знаходяться у володінні інших працівників Державної екологічної інспекції у Київській області, наведені вище, а прокурором, окрім загального посилання на його існування, жодним чином не аргументовано, на підставі чого - якого правового акта, такий дозвіл надає слідчому право провести огляд будь-якого службового кабінету іншого його володільця - працівника Державної екологічної інспекції у Київській області, ніж ОСОБА_11 .

При цьому посилання прокурора на те, що особисті речі ОСОБА_7 вилучалися слідчим в порядку ст. 208 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження, адже, згідно, дослідженого і під час апеляційного розгляду, протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.06.2016 року, цього дня - 13.06.2016 року о 17 годині 37 хвилин було затримано ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (т. 1 а.п. 88-90), однак даних про те, що, в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 , який проводився в присутності понятих ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , у нього вилучались будь-які речі відсутні.

Отже, особисті речі ОСОБА_7 , як то, зокрема, мобільний телефон "Нокіа 1280", IMEI: НОМЕР_6 , з карткою мобільного оператора "Лайфсел" НОМЕР_7 , що був вилучений з кишені його штанів, були вилучені в ході поверхневого огляду ОСОБА_7 , який був здійснений саме при проведенні огляду 13.06.2016 року в приміщенні Державної екологічної інспекції в Київській області, що й відображено у відповідному протоколі, але за відсутності судового рішення про надання дозволу на обшук.

Тож, зважаючи на вищевикладене, з такими доводами апелянта щодо допустимості як доказу протоколу огляду від 13.06.2016 року колегія суддів не погоджується та визнає їх безпідставними.

Крім того, наведені обставини визнання недопустимими доказами даних, які містяться у протоколі огляду від 13.06.2016 року, також тягнуть за собою визнання недопустимими доказами і речей, виявлених та вилучених в ході такого огляду місця події, а саме - мобільного телефону "Нокіа 1280", IMEI: НОМЕР_6 , з карткою мобільного оператора "Лайфсел" НОМЕР_7 ; мобільного телефона "Iphone 4s", IMEI: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора "Київстар" НОМЕР_9 , особової справи ОСОБА_7 та посадової інструкції головного спеціаліста відділу екологічного контролю земельних ресурсів за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами в належно завірених копіях на 14 аркушах; журналу реєстру актів перевірок; журналу за виконанням справ про адміністративні правопорушення; протоколу № 000626; протоколу №652; файлу з актами перевірок ТОВ "Тортовик"; двох аркушів паперу з реквізитами № НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_10 , Райфайзен Банк Аваль; документа щодо перевірок ТОВ "Мебіус Груп", ТОВ "Агросвіт", Горенської селищної ради на 25 аркушах, аркушу паперу із записами Товариств, які були слідчим визнані речовими доказами, на підставі постанови слідчого від 14.06.2016 року про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання до кімнати речових доказів Святошинського УП (т. 1 а.п. 85-86, 87), з накладенням на них арешту ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року (т. 1 а.п. 80-84), як похідних від протоколу огляду від 13.06.2016 року, про що обґрунтовано зазначено у вироку судом першої інстанції.

Надаючи оцінку іншим доказам у провадженні, колегія суддів вважає, що вони, з точки зору достатності та взаємозв`язку з іншими доказами, - є недостатніми для підтвердження існування тих обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, тобто вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення щодо отримання неправомірної вигоди, поєднаного з вимаганням, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища,виходячи з наступного.

Так, на противагу доводам прокурора, самі по собі показання свідка ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції стверджував, що для того, щоб на ТОВ "КФ "Тортовик" не було накладено штрафних санкцій у великих розмірах, ОСОБА_7 дав йому папірець з реквізитами банківського рахунку та повідомив, що грошові кошти у сумі 25 000 грн. необхідно переказати на вказаний рахунок та зателефонувати йому, у зв`язку з чим він пішов до відділення банку та вніс грошові кошти у сумі 25 000 грн. на вказані реквізити, - ні окремо, ні у сукупності з іншими доказами, не доводять вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, іншими, належними і допустимим доказами не підтверджено, що рахунок, на який було здійснено відправлення коштів у сумі 25 000 грн., перебуває у користуванні ОСОБА_7 .

З досліджених в тому числі і під час апеляційного розгляду документів, зокрема, матеріалів щодо надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, та знаходяться у розпорядженні АТ "Райфайзен Банк Аваль" по рахунку № НОМЕР_10 відносно клієнта банку ОСОБА_17 - ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2016 року з описом речей і документів, які були вилучені, та додані до протоколу - ксерокопія паспорта та ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_17 , ксерокопія угоди № НОМЕР_12 , копія виписки по рахунку ОСОБА_17 ( (т. 1 а.п. 115-119, 120-122, 123, 124-130), слідує, що вказаний рахунок зареєстрований на ім`я іншої особи - ОСОБА_10 .

Між тим, безпосередній зв`язок між обвинуваченим ОСОБА_7 та особою, якій ОСОБА_9 було здійснено відправлення коштів у сумі 25 000 грн. на банківський рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , стороною обвинувачення не доведено.

Так, виписка по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , видана ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", згідно якої 13.06.2016 року по вказаному рахунку відбулось готівкове поповнення на суму 25 000 грн., не вказує на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому звертає на себе увагу той факт, що, згідно протоколу затримання (т. 1 а.п. 86-90), ОСОБА_7 був затриманий 13.06.2016 року о 17 год. 37 хв., а ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Проте, згідно виписки по рахунку на ім`я ОСОБА_10 , з нього відбулось зняття готівки 14.06.2016 року на загальну суму 24 800 грн. у таких точках - DN00/Lenina str., 25 - KHMELNIKта АТМ1918 DUNAEVTSY - DUNAEVTSY (т. 1 а.п. 131-142).

Тобто зняття готівки з вказаного рахунку відбувалось в період знаходження ОСОБА_7 під вартою з 13.06.2016 року по 15.06.2016 року і у населених пунктах, що є віддаленими від міста Києва.

Між тим, дані обставини стороною обвинувачення перевірені не були, кому були перераховані кошти та хто ними розпорядився не встановлено, та, відповідно, як вірно встановив суд першої інстанції, безпосередній зв`язок між обвинуваченим ОСОБА_7 та особою, якій ОСОБА_9 було здійснено відправлення коштів у сумі 25 000 грн. на банківський рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , стороною обвинувачення не доведено.

При цьому колегія суддів наголошує, що самі лише свідчення свідка ОСОБА_9 , який є заявником у цьому кримінальному провадженні, не можуть бути беззаперечним доказом вини обвинуваченого за відсутності їх взаємозв`язку із іншими доказами у справі, а такого переконливого зв`язку судом першої інстанції не встановлено та доводи апеляційної скарги прокурора не містять про це даних.

Не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і представлені стороною обвинувачення докази, отримані за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

З дослідженого і під час апеляційного розгляду протоколу за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, - відеоконтролю особи ОСОБА_7 від 14.06.2016 року з доданими до нього матеріалами на оптичному диску Verbatium№51/4912 від 26.05.2016 року та Micro SD №01/1853 від 28.05.2016 року, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2016 року № 01-9357т/НСД, слідує, що на них зафіксовано обставини зустрічі 13.06.2016 року о 15 год. 27 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , їх розмови щодо проведеної перевірки, необхідності оформлення документів по користуванню землею, оформлено дозвіл на викиди, а також щодо підписання акту перевірки, складання та підписання протоколів за порушення законодавства у сфері поводження з відходами, постанов про накладання стягнення і необхідності надання квитанцій про сплату штрафу (т. 1 а.с. 163-171).

Проте, як вірно зазначено і судом першої інстанції, в даному протоколі не зафіксовано факту вимагання та отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди.

При цьому, надаючи оцінку даному протоколу у вищевказаному аспекті, колегія суддів звертає увагу на той факт, що із зафіксованої у ньому розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 слідує, що тоді було підписано акт перевірки та оформлені матеріали про адміністративні правопорушення за наслідками виявлених в ході перевірки порушень вимог законодавства у сфері охорони природи з визначенням виду та розміру накладеного стягнення, що жодним чином не створювало для ОСОБА_9 обов`язку до надання стверджуваної ним суми неправомірної вигоди - 25 000 грн., які він, попри це, надалі сплатив, діючи на той час під контролем правоохоронних органів.

За наведеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зафіксовані у протоколі негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю за ОСОБА_7 дані не вказують на вимагання та одержання ОСОБА_7 неправомірної вигоди, а приведені прокурором доводи щодо узгодженості даних цього протоколу із показаннями свідка ОСОБА_9 з того приводу, що ОСОБА_7 надав йому папірець з реквізитами для переказу грошових коштів за непритягнення ТОВ "КФ "Тортовик" до відповідальності за виявлені порушення, на який він і сплатив кошти, його не спростовують, адже не вказують на безумовність та необхідність сплати ОСОБА_9 неправомірної вигоди після оформлення документів перевірки та їх наслідків.

Поряд з цим, звертає увагу колегія суддів і на обставини вручення ОСОБА_9 грошових коштів для передачі як неправомірної вигоди ОСОБА_7 , що зафіксовані у протоколі огляду та вручення грошових коштів від 13.06.2016 року та знайшли своє відображення і в протоколі за результатами виконання постанови №58/215т від 13.06.2016 року про проведення контролю за вчиненням злочину, що був складений 14.06.2016 року старшим оперуповноваженим 1 відділу ГВ БКОЗ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_20 , з яких слідує, що 13.06.2016 року в період часу з 08 год. 30 хв. до 08 год. 37 хв. в адміністративному приміщенні Головного управління СБ України в м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 55/2, в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , за участю ОСОБА_9 було оглянуто грошові кошти, які являють собою купюри номіналом по 500 грн. у кількості 50 штук, на загальну суму 25 000 грн., із зазначенням їх серійних номерів, з яких зроблено копії та вручено ОСОБА_9 , при цьому зазначено, що вони належать ГУ СБ України у м. Києві та Київській області (т. 1 а.п. 40-48).

Між тим, вказаний протокол огляду та вручення грошових коштів від 13.06.202016 року підпису ОСОБА_9 не містить.

Також допитані в суді першої інстанції ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були понятими при цій дії, обставин її проведення не підтвердили, адже зазначили про те, що, погодившись на запрошення працівників СБУ бути понятими, разом з останніми вони поїхали до Державної екологічної інспекції у Київській області, де були присутні під час обшуку, по закінченню якого підписали відповідний протокол, зміст якого був оголошений, зокрема свідку ОСОБА_16 .

У той же час, прокурором не спростовано показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які фактично вказали на те, що вони не брали участі як поняті при проведенні негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину, тобто не усунуто розбіжностей між зазначеними доказами у провадженні, що дає підстави для висновку, що протокол огляду та вручення грошових коштів від 13.06.2016 року міг бути підписаний понятими по завершенню огляду місця події, за відсутності інших доказів про зворотне, що в цілому ставить під розумний сумнів результат цієї процесуальної дії за їх участі, та як наслідок і негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину, в межах якого і було проведено огляд та вручення грошових коштів.

Тим більше, що з приводу складеного 14.06.2016 року протоколу за результатами виконання постанови №58/215т від 13.06.2016 року про проведення контролю за вчиненням злочину наявні питання щодо відображення в ньому обставин огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_9 29.03.2016 року, а його підпис у самому протоколі їх огляду та вручення відсутній.

Між тим, суд першої інстанції на вказані обставини у судовому рішенні уваги не звертав та вказані докази недопустимими не визнавав, а відтак, і колегія суддів не вважає їх такими, що впливають на остаточні висновки суду в цьому кримінальному провадженні, адже за будь-яких обставин вказані докази, як самі по собі, так і в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, не доводять факт вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Аналогічним чином вищевказане стосується і інших, наданих стороною обвинувачення доказів, про які зазначає в апеляційній скарзі прокурор, як то - заява директора ТОВ "КФ "Тортовик" ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення; постанова про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 11.06.2016 року; протокол огляду від 11.06.2016 року, в якому відображено огляд мобільного телефону ОСОБА_9 із переліком вхідних дзвінків від абонента " ОСОБА_24 " 09.06.2016 року та протокол затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України від 13.06.2016 року, докладний зміст яких та їх оцінка судом першої інстанції, з якою також погоджується і колегія суддів, наведено вище, адже вони не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні, а сумнівний характер вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доведення вини поза розумним сумнівом, який закріплений у ст. 17 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції детально дослідив усі докази, надані стороною обвинувачення, на підставі яких було висунуто ОСОБА_7 обвинувачення, і вжив всіх можливих заходів у межах кримінального провадження для з`ясування обставин і усунення протиріч, та правильно дійшов висновку про недостатність доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за чим і виправдав його, оскільки не доведено, що в його діянні є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення за тих обставин, які викладені в обвинувальному акті.

В цьому ж аспекті слід зазначити, що апеляційна скарга прокурора не містить жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції в цій частині, а повторне дослідження за клопотанням прокурора в суді апеляційної інстанції, зокрема письмових доказів, в т.ч. протоколів слідчих дій, лише переконливо свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

З огляду на вищевикладене та те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, рішення про виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, суд першої інстанції прийняв законно та обґрунтовано, надавши належну оцінку, як окремим доказам, так і їх сукупності, здійснивши при цьому детальний аналіз і належну юридичну оцінку дослідженим доказам, а твердження в апеляційній скарзі прокурора у провадженні про протилежне - безпідставні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду або б мали наслідком безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

З огляду на наведене, підстав для скасування виправдувального вироку та постановлення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 , про що просив прокурор у провадженні в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, а тому вона задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3