Кримінальне провадження №629/1312/23
Номер провадження 1-кп/629/84/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника потерпілої та цивільного позивача - ОСОБА_5 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження № 0000132 від 26.01.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пироги, Глобинського району, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

25.01.2019 року близько 16:00 год. ОСОБА_7 рухався на автомобілі «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Гагаріна в смт Панютине м. Лозова Харківської області, а саме на відстані 25 метрів від перехрестя з вулицею Парковою (колишня назва Дзержинського), неподалік буд. №1 в смт Панютине м.Лозова Харківської області.

В цей же час, йому на зустріч, керуючи автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався ОСОБА_8 .

На задньому пасажирському сидінні зазначеного автомобіля сиділа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючи автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п. 13.3 Правил Дорожнього руху України, згідно яких «При обгоні, випередженні, об?їзді перешкоди або зустрічному роз"їзді необхідно дотримувати безпечний інтервал, для того, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», не дотримав безпечного бокового інтервалу керованим транспортним засобом створив небезпеку для дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця в лівій навколо очній ділянці (періорбітальної гематоми зліва), епідуральний крововилив лобової ділянки зліва, перелом лобової кістки зліва, забій головного мозку.

За ступенем тяжкості вищевказана черепно-мозкова травма з переломом лобової кістки і епідуральним крововиливом - це тяжке тілесне ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав та просив відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 в повному обсязі, оскільки жодних коштів сплачувати не буде.

Потерпіла у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, міру покарання просила визначити на розсуд суду.

У судове засідання зявилася законна представниця потерпілої - ОСОБА_5 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , які погодились з думкою прокурора та просили задовольнити цивільний позов в повному обсязі та притягти до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий, суддя та суд встановлюють наявність чи відсутність фактів, обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 КПК України, докази визнаються допустимими, якщо вони отримані в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 86-89 КПК України, доказ визнається недопустимим, якщо він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами у порядку невстановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Положення ст. 87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у разі істотного порушення прав і свобод людини.

За ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вина ОСОБА_4 повністю доводиться наступними зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження, а саме зібраними доказами відповідно до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України та дослідженими в судовому засіданні протоколами слідчих дій та долученими до матеріалів кримінального провадження документами, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення факту і обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст. 358 КПК України, та іншими доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 26.01.2019 року були внесені відомості за ч. 2 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню № 0000132 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ;

- рапортом старшого інспектора-чергового Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про надходження повідомлення зі служби 102 про ДТП;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.01.2019 року з фототаблицею та план-схемою до нього;

- протоколом від 25.01.2019 року про огляд місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею до протоколу;

-протоколом огляду на затримання транспорту від 25.01.2019 року;

-схемою ДТП від 25.01.2019 року;

-актом здачі -приймання висновку експертів №20358/20359/20-52 від 26.01.2021 року;

- висновком експерта №12-14/21-ЛЗ/19 від 06.02.2019 року, згідно якого встановлено, що у малолітньої потерпілої ОСОБА_9 мала місце закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця в лівій навколоочній ділянці (періорбітальна гематома зліва), епідурального крововиливу лобової ділянки зліва, перелому лобової кістки зліва, забою головного мозку, яка утворилася від дії тупого твердого предмету про індивідуальні особливості якого судити неможливо і могла бути отримана в умовах дорожньо-транспортної пригоди від удару лобовою ділянкою зліва о внутрішні частини автомобіля в строк і при обставинах, вказаних в ухвалі суду. За ступенем тяжкості вищевказана черепно-мозкова травма з переломом лобової кістки і епідуральним крововиливом - це тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року);

- висновком експерта № 4093/5550 від 21.03.2019 року з фототаблицями за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, згідно якого встановлено, що першопочатково автомобіль Ford Focus лівою стороною переднього бамперу контактував з лівою стороною переднього бамперу автомобіля Opel Astra. Більш детально механізм контактування даних транспортних засобів наведений в дослідницькій частині висновку.

В момент первинного контакту повздовжня вісь автомобіля Ford Focus та повздовжня вісь автомобіля Opel Astra розташовувались під кутом близько 180°. В даному випадку мало місце зустрічне кутове лівоексцентричне зіткнення автомобіля Ford Focus та автомобіля Opel Astra, при цьому величина перекриття транспортних засобів (ширина взаємоконтактуючих поверхонь) складає близько 0,4 м. В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля Ford Focus ОСОБА_4 та водій автомобіля Opel Astra ОСОБА_8 повинні були діяти у відповідності з вимогами п.13.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації технічна можливість попередити зіткнення автомобілів Ford Focus та Opel Astra для водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_8 визначалась виконанням вимог п.13.3 Правил дорожнього руху України, для чого у водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Ford Focus ОСОБА_4 та водія автомобіля Opel Astra ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.13.3 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

- висновком експертів № 20358/20359/20-52 від 26.01.2021 року за результатами проведення повторної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, згідно якого в даному випадку мало місце зустрічне зіткнення транспортних засобів (автомобілів Ford та Opel) і їх первинний контакт відбувся між передньою лівою кутовою частиною автомобіля Ford та передньою лівою кутовою частиною автомобіля Opel, при цьому в момент первинного контакту їх поздовжні вісі знаходились під тупим кутом, який кількісно можна оцінити величиною близько а ~180o. Враховуючи встановлений в рамках даного дослідження механізм контактування автомобілів Opel та Ford, в сукупності з встановленим розташуванням місця зіткнення даних транспортних засобів, за відсутності горизонтальної дорожньої розмітки, яка б поділяла протилежні напрямки руху, за обставин та умов виникнення даної пригоди, що викладені в наданих на дослідження матеріалах справи ( в частині напрямку руху даних транспортних засобів перед пригодою), з технічної точки, як водій автомобіля Ford ОСОБА_4 , та і водій автомобіля Opel ОСОБА_8 , повинні були діяти у відповідності до вимог п.13.3 ПДР України. Виходячи з умов виникнення даної пригоди, що наведені в наданих на дослідження матеріалах справи, в сукупності з встановленими в рамках даного дослідження характеристиками розвитку даної пригоди, в даній дорожній обстановці, дослідження питання технічної можливості попередження даної ДТП з боку як водія автомобіля Ford ОСОБА_4 та і з боку автомобіля Opel ОСОБА_8 експертним шляхом є методично недоцільним; вказана можливість забезпечувалась у випадку дотримання вказаними водіями автомобілів Opel та Ford вимог п.13.3. ПДР України, для чого в них не було перешкод технічного характеру (в наданих на дослідження матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо умов, які перешкоджали водіям даних транспортних засобів виконати вимоги наведених вище пунктів). Виходячи з умов виникнення даної пригоди, що наведені в наданих на дослідження матеріалах справи, в сукупності з встановленими в рамках даного дослідження характеристиками розвитку даної пригоди, дії обох водіїв (як водія автомобіля Ford ОСОБА_4 так і водія автомобіля Opel ОСОБА_8 ), з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п.13.3 ПДР України та дана невідповідність, знаходиться в причинному зв?язку з виникненням пригоди. Відображене на схему ДТП розташування місця зіткнення транспортних засобів (на відстані 3,3 м від краю проїзної частини, тобто посередині проїзної частини), з технічної точки зору, може вважатися спроможним.

-постановою про визнання речового доказу та передачу його на зберігання, а саме автомобіля «Ford Fokus», який повернутий на відповідальне зберігання власнику під розписку.

У відповідності до статей 84, 94 КПК України суд оцінює докази, якими є показання, речові докази, документи і висновки експертів з точки зору достатності, допустимості, достовірності перевіряючи при цьому законність отримання доказів виходячи з порядку їх отримання закріпленому в КПК України.

Відповідно до частини першої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

На переконання суду висновок експерта № 4093/5550 від 21.03.2019 року та висновок експертів № 20358/20359/20-52 від 26.01.2021 року, відповідають вимогам ст.ст. 101-102 КПК України, повністю узгоджуються із зібраними по справі доказами, підстави для визнання їх недопустимими доказами, згідно ст.ст. 86-87 КПК України, відсутні.

Також суду прокурором з метою обєктивності розгляду справи було надано висновок експертного дослідження №12/10.4/26, №12/10.1/27 від 22.05.2019 року за заявою ОСОБА_4 на проведення автотехнічного дослідження, за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» та 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», згідно якого встановлено, що з технічної точки зору, з урахуванням даних зафіксованих в копії схеми даного ДТП та світлин з місця пригоди, необгрунтовано категорично стверджувати про те, що місце зіткнення автомобілів «Форд Фокус» та «Опель Астра», розташоване на середині проїзної частини дороги. При обставинах пригоди, наданих на дослідження, в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв?язку з даною пригодою. В діях автомобіля «Форд Фокус» ОСОБА_4 , з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які знаходились би в причинному зв?язку з даною пригодою.

Як вбачається з висновку, при проведенні експертного дослідження автомобіль ОСОБА_8 не досліджувался. Також, як встановлено судом експерти даного дослідження не попереджалися про кримінальну відповідальність.

Так, Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палат Касаційного кримінального суду у постанові від 31.05.2023 року у справі №295/17562/19 дійшов висновку, що наданий стороною захисту для дослідження судом процесуальний документ із назвою висновок експертів не можна вважати висновком експерта в розумінні положень ст. 102 КПК, якщо вказані експерти не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також перед допитом у судовому засіданні не попереджалися про відповідальність за статтями 384, 385 КК.

Беручи до уваги вище вказане, суд вважає, що даний процесуальний документ не можна вважити висновком експерта в розумінні положень ст.102 КК України.

Крім того, 26.01.2021 року у справі було проведено повторну комісійну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, якою було спростовано зазначене у висновку експертного дослідження №12/10.4/26, №12/10.1/27 від 22.05.2019 року. Враховуючи те, що повторна комісійна судова автотехнічна та транспортно -трасологічна експертиза проводилася не одним експертом, а групою експертів, які були попереджені про кримінальну відповідальність, суд при прийнятті рішення враховує висновки, зазначені саме в цій експертизі.

Також у судовому засіданні 25.05.2023 року був допитаний свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що ОСОБА_4 він знає, родичем не є. Свідок вказав, що ДТП сталося в першому місяці 2019 року в смт.Панютине в районі кафе Багіра у другій половині дня. Він направлялся на автомобілі Опель Астра в сторону с.Царедарівка з племінницями, зліва позаду нього сиділа ОСОБА_11 , справа ОСОБА_12 , назустріч рухався автомобіль Форд Фокус білого кольору з с.Царедарівка, яким керував ОСОБА_13 . Було слизько та на дорозі були викатані колії. Як вказав ОСОБА_8 , зустрічний автомобіль він побачив здалеку, а метрів за 200 зрозумів, що ОСОБА_14 не вчиняв жодних дій, не намагався гальмувати, приблизна його швидкість була 50-60 км. Свідок зазначив, що вони рухалися один одному назустріч, він намагався з?їхати з дороги в кучугур, однак оскільки висота кучугура була приблизно 80-90 см на його стороні руху, не зміг цього зробити і автомобілі зіткнулись. В цей час його швидкість була приблизно 20-30 км на годину. На дорозі було п?ять колій. Як зазначив ОСОБА_8 по напрямку його руху було 2 колії. Свідок пояснив, що Форд міг переїхати до крайньої лівої колії, так як там була ще одна колія, см 10-15 від кучугура. ОСОБА_15 вказав, що внаслідок зіткнення він вдарився об лобове скло головою, ОСОБА_16 вдарилась головою об стійку, а ОСОБА_17 об сидіння. Після ДТП автомобілі знаходились перпендикулярно один одного на дорозі, дзеркально. Свідок зазначив, що ушкодження на його автомобілі були зліва, вся ліва сторона, на автомобілі Фокус такі ж пошкодження.

Також у судовому засіданні від 25.05.2023 року була допитана неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 я ОСОБА_18 , яка вказала, що взагалі не пам?ятає ДТП. Пояснила, що вони їхали 25.01.2019 року приблизно о 14-15 год. та вона сиділа за водієм позаду. Водієм був ОСОБА_19 . Потерпіла вказала, що швидкість руху яка була не знає, на вулиці була ожеледиця. ОСОБА_9 зазначила, що отримала ушкодження, а саме: гематому, перелом, струс мозку та

крововилив. В лікарні її відвідували тато, мама, ОСОБА_19 . ОСОБА_4 жодного разу не приходив, вона його не бачила.

У судовому засіданні 31.05.2023 року свідок ОСОБА_20 пояснила, що обвинувачений є її чоловіком. Свідок вказала, що їй зателефонував її чоловік, ОСОБА_21 , відразу після того як сталося ДТП та повідомив, що відбулась аварія та вона відразу викликала таксі та приїхала на місце пригоди раніше поліції. ОСОБА_20 зазначила, що коли приїхала, побачила свій автомобіль, який задньою частиною знаходився в кучугурі, чітко по дорозі, а автомобіль ОСОБА_8 був повністю поперек дороги та спереду в нього був вирваний бампер посередині. Свідок пояснила, що по приїзду на місце пригоди поцікавилася, чи викликали поліцію, коли дізналася, що в іншій машині були дві дівчинки, поцікавилася що з ними, їх не бачила, на момент приїзду їх вже забрала швидка до лікарні. ОСОБА_20 вказала, що питала у ОСОБА_21 , як це сталося та він повідомив їй, що ОСОБА_22 в нього вїхав. Коли підїхала поліція, вони відразу почали спілкуватися з ОСОБА_8 . Потім підїхав її троюрідний брат ОСОБА_23 і вона з чоловіком та ОСОБА_24 сіли до брата в машину. ОСОБА_8 просив не складати протокол, казав, що він винен в ДТП. На його автомобілі «лиса» резина, він не впорався з керуванням, повністю відшкодує шкоду за ремонт її автомобіля, на що вона сказала, що домовлятися вони не будуть, будуть оформлювати. Свідок вказала, що вони вирішили все робити по закону. Наступного дня вони зателефонували ОСОБА_8 та вирішили викликати експерта для визначення суми збитків. Свідок вказала, що наступного дня вони викликали експерта, зустрілися вони з ним на колишньому молокозаводі, де стояли їх автомобілі, експерт оглянув автомобіль і сказав, що ремонт буде коштувати близько 3000 дол., але треба все в письмовому вигляді оформити та потім він повідомить точну суму збитків. Після цього вони розійшлись с ОСОБА_25 . Наступного дня вони йому зателефонували, однак ОСОБА_26 не відповідав на дзвінки, потім зателефонував слідчий та вони зрозуміли, що ОСОБА_8 відмовляється відшкодовувати збитки на ремонт автомобіля. Як зазначила свідок, її автомобіль отримав пошкодження з лівої сторони, були вирвані подушки безпеки, ліве крило повністю розбито та задня частина була пошкоджена, так як коли ОСОБА_8 вїхав в її автомобіль, задня частина вїхала в кучугур. Свідок зазначила, що спеціалістом з дорожнього руху вона не є, ОСОБА_15 при ній також не стверджував, що є спеціалістом в даній сфері. ОСОБА_20 зазначила, що станом потерпілої цікавилися, щоб перевірити чи відповідає інформація дійсності, в іншому станом не цікавилися, оскільки винними вони з чоловіком себе не вважали та не вважають.

В судовому засіданні 31.05.2023 року був допитаний обвинувачений ОСОБА_4 , який пояснив, що близько 16 год. він їхав з с.Комсомольця с сторону Лозової через смт Панютине, ОСОБА_8 їхав зі сторони смт. Панютине по своїй стороні. Обвинувачений вказав, що їхав зі швидкістю 40-50 км на годину, назустріч йому їхав ОСОБА_22 також зі швидкістю 40-50 км на годину, була ожеледиця. Зустрічний автомобіль обвинувачений помітив за 200-300 метрів. ОСОБА_4 вказав, що їхав на автомобілі Форд Фокус по своїй стороні і побачив, що ОСОБА_8 рухається назустріч на автомобілі Опель Астра по його колії, зі сторони його колії та знаходився на другій-третій колії з лівої сторони. ОСОБА_4 вказав, що побачив, як ОСОБА_8 перекинуло на другу колію метрів за двадцять, до цього він рухався по третій -четвертій колії. Обвинувачений вказав, що сам знаходився на 1-2 колії. Всього на дорозі було п?ять колій по яким було можливо рухатися. ОСОБА_4 зазначив, що бачив, що ОСОБА_8 намагається вирулити на свою сторону, він в свою чергу також намагався вивернути в кучугур, і вони вдвох почали тормозити, однак через ожеледицю автомобілі не зупинились. ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_8 розвернуло відразу поперек дороги, а його відкинуло назад в кучугур, права задня частина була в кучугурі, ліва поряд на узбіччі з правої сторони. Як зазначив обвинувачений, зіткнення відбулось лівою стороною його автомобіля та по центру автомобіля ОСОБА_8 . Коли вони вийшли з машини, ОСОБА_8 почав бігати навколо машини та кричати, що треба викликати поліцію. ОСОБА_4 відкрив двері в його машині та побачив дівчат. ОСОБА_4 зазначив, що він викликав поліцію, хто з них викликав швидку не пам?ятає. Спочатку приїхала швидка та забрала дітей, а потім поліція. О дев?ятій вечора подзвонив співробітник поліції та повідомив, що в даному випадку є обоюдна форма вини. Наступного дня приїхав експерт оглянути автомобіль, оцінити вартість збитків, так як ОСОБА_8 пообіцяв виплатити кошти за ремонт. Майстер сфотографував технічний паспорт, щоб замовити деталі. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_8 буде подавати зустрічну заяву, оскільки там обоюдна форма вини. ОСОБА_4 зазначив, що спеціалістом у сфері дорожнього руху не є, вказав, що йому шкода, що так сталося з дітьми, однак він не винен.

Покази свідка, а саме ОСОБА_20 суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_20 є дружиною обвинуваченого та власником транспортного засобу.

Суд критично відноситься до невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, вважаючи, що він у такий спосіб намагається ухилитися від покарання.

Стаття 91 КПК України визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, які були досліджені в ході судового слідства, та які повністю підтверджують пред`явлене обвинувачення, а саме: проведеною повторної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизою, яка узгоджується з іншими, наявними в матеріалах доказами, в їх сукупності, а тому суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, громадянин України, з середньою освітою, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно досудової доповіді Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 21.04.2023 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середнім, ризик небезпеки для суспільства середній.

Відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 КК України обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлені.

Із урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, обставин скоєння кримінального правопорушення та відношення до скоєного, репутацію обвинуваченого, враховуючи позицію законного представника потерпілої, яка зазначила, що обвинувачений не намагався відшкодувати кошти на лікування дитини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства і призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. ст. 69, 69-1, 75, 76 КК України, суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.2 ст.128 КПК України, на захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.

Як вбачається з ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Законною представницею потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь в інтересах ОСОБА_9 матеріальної шкоду в сумі 5168 гривень та моральної шкоди у розмірі 300000 гривень, також у позові ОСОБА_5 просила стягнути з цивільного відповідача витрати на послуги адвоката у сумі 23 950, 00 грн. В обґрунтування позову представницею вказано, що на реабілітацію доньки було витрачено 5 168, 00 грн, які відносяться до матеріальних збитків. На підтвердження збитків, повязаних з ребілітацією потерпілої, цивільною позивачкою надано копії чеків на придбання ліків(а.с.56-59). Також ОСОБА_5 зазначено, що розмір та наявність моральної шкоди обгрунтовується душевними стражданнями та переживаннями, які були пережиті нею у зв?язку із травмою дитини. Моральна шкода, спричинена її доньці полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких Дар?я зазнала у зв?язку з раптовою тяжкою хворобою, тривалою реабілітацією. Позивачка вказала, що неправомірними діями ОСОБА_4 їм завдано моральних страждань, які позначили негативні зміни у їх житті та здоров?ї дитини: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від нормального соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємний сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів. Були порушені: установлений спосіб життя і актуальні життєві плани; погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. ОСОБА_5 зазначила, що наслідки події, що сталася, потягли за собою страждання і близьких, що завдає болю, моральної шкоди. Крім цього, дочка має страх в голові, що знову їй буде спричинено якусь шкоду водіями. Крім цього, позивачка вказала на небажання обвинуваченого відповідати перед законом за вчинення злочину, постійне затягування судового процесу, не надання жодної копійки допомоги за час розгляду справи в суді вже понад 4 (чотири) роки. На підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_5 додано до позову копії квитанцій(а.с.60-61).

Ухвалою суду від 05.04.2023 року цивільний позов було прийнято, визнано цивільним позивачем ОСОБА_5 , цивільним відповідачем ОСОБА_4 . Цивільному відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов та розяснено право на предявлення зустрічного позову у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відзив чи зустрічний позов цивільним відповідачем у строки, встановлені судом, подано не було.

Цивільний позов ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 5168 гривень, суд задовольняє в повному обсязі, так як позовні вимоги знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Що стосується цивільного позову законного представника потерпілої ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 в частині стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень, то суд задовольняє його частково, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у спричиненні фізичного болю та страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду від 25.05.2001), згідно якого у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, у вказаній Постанові, в п. 9 звернуто увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Способи відшкодування моральної шкоди передбачені ч. 1 ст. 1168 ЦК України, виходячи з якої вона може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Враховуючи те, що в результаті скоєння злочину були завдані фізичний біль та моральні страждання потерпілій та її родичам, беручи до уваги відношення обвинуваченого до скоєного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги законної представниці з відшкодування моральної шкоди частково, а саме у розмірі 50 000 гривень, яка виходячи з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, має бути відшкодована одноразово в грошовому вираженні. Суд вважає, що саме такий розмір грошового відшкодування разом із винесенням обвинуваченому ОСОБА_4 обвинувального вироку та призначенням останньому покарання за вчинений злочин буде відповідати обсягу моральних страждань потерпілої.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу, 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на

правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послут); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, перевіривши копії квитанцій, дослідивши перелік послуг наданих адвокатом, зважаючи на відсутність клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу та відсутність відзиву на позов, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь цивільного позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 23 950,00 грн.

З урахуванням вище викладене, дослідивши докази у їх сукупності,суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

До вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту з залі суду.

По справі є витрати на залучення експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №20358/20359/20-52 від 26.01.2021 року у сумі 9 806, 40 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь Держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

До вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту з залі суду.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання обвинуваченого, а саме з 22 червня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати на користь держави за проведення експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи у сумі 9 806, 40 грн, перерахувавши їх на р/р UA1009135, , в Держказначейська Служба України, м.Київ.

Цивільний позов законної представниці потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 :

-матеріальну шкоду у сумі 5 168,00 грн;

-моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн;

-витрати на правничу допомогу у сумі 23 950, 00 грн.

Речовий доказ:

- автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вважати повернутим власнику ОСОБА_4 , згідно протоколу огляду місця події від 25.01.2019 року.

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1