Справа № 373/1182/23
Провадження № 1-кп/373/160/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; потерпілий ОСОБА_5 ; захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 ;

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000125 від 20.03.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; несудимого, непрацюючого; за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У період дії воєнного стану, який запроваджений на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Крім того, Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб, та 19 листопада 2022 року № 2738-ІХ затвердженим законом України № 757/2022 про продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21 листопада строком на 90 діб, та вчергове продовжено Указом Президента України від № 58 від 06.02.2023 (затвердженого Законом № 2915-ІХ від 07.02.2023) ще на 90 діб, тобто до 05 год. 30 хв. 20.05.2023, ОСОБА_7 17.03.2023, починаючи близько з 10 год., з дозволу ОСОБА_5 знаходився в будинку останнього за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої спільно з ОСОБА_8 . Під час перебування в означеному будинку у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме майна ОСОБА_5 .

В ході розпиття спиртних напоїв, близько 16 год. ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, заснув, а ОСОБА_8 пішов додому.

Відразу після цього, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, у період дії воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є непомітними для інших осіб, так як ОСОБА_5 заснув, а ОСОБА_8 пішов додому, діючи умисно, таємно, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу в одній із кімнат будинку у дерев`яній шафі виявив грошові кошти в сумі 29800 грн, які поклав до власної кишені своєї куртки. Після цього, з викраденими грошовими коштами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 29800 грн.

Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості від 23.06.2023, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Враховуючи ступінь і характер сприяння ОСОБА_7 при досудовому розслідуванні кримінального провадження щодо нього, а також характер та тяжкість злочину, який хоча і є тяжким, фактично моральної чи фізичної шкоди не заподіяв, беручи до уваги його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, водночас визнає свою вину, інші обставини справи, зокрема інтереси суспільства, з метою призначення необхідного й достатнього для його виправлення покарання і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, сторони узгодили можливість призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України, покладенням обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Суд, розглядаючи невідкладно в порядку ст. 474 КПК України, питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, виходить із такого.

Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України в кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, кримінальних правопорушень невеликої чи середньої тяжкості, тяжких кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Потерпілий підтвердив подання ним прокурору заяви в порядку ч. 4 ст. 469 КПК України про надання згоди на укладення угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості, вважав за можливе затвердити вказану угоду.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили затвердити угоду з прокурором, призначити узгоджену в ній міру покарання, інші передбачені угодою заходи.

При цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Обвинувачений беззастережно погодився на покарання у вигляді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покладенням обов`язків протягом іспитового строку, що визначено сторонами угоди та не було наслідком погроз, примусу або обіцянок, є добровільно узгодженим.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, від якого є потерпілий.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання відповідно до ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 таємно викрав чуже майно, вчинене в умовах воєнного стану, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, за якою належить призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі. Водночас, беручи до уваги беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини, відсутність негативної характеристики з місця його проживання, притягнення до кримінальної відповідальності вперше та усвідомлення своєї протиправної поведінки та негативних наслідків діяння, суд вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, з покладенням на нього обов`язків у відповідності до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Долю речових доказів та судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись статтями 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 23 червня 2023 року про визнання винуватості між прокурором Переяславського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за угодою від 23 червня 2023 року про визнання винуватості між прокурором Переяславського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 узгоджене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме:

- грошові кошти на загальну суму 24 800 гривень, що відповідно до постанови слідчого СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 від 20.03.2023, розписки від 03.07.2023, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутими власнику ОСОБА_5 ;

- 1 полімерний пакунок чорного кольору, що поміщено до паперового конверту з пояснювальним написом на ньому; 1 прозорий полімерний файл, що поміщено до паперового конверту з пояснювальним написом на ньому; 2 паперових конверти зеленого кольору з глянцевим покриттям, що поміщені до 2 паперових конвертів з пояснювальним написами на них; що відповідно до постанови слідчого СВ ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 від 20.03.2023 та квитанції № 0000125 передані на зберігання до кімнати речових доказів ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області (Київська обл., Боориспільський р-н, вул. Магдебурзького права, 25-А), - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_10