Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2277/23

Номер провадження: 1-кп/511/231/23

06 вересня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000414 від 22.06. 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвардійське Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.240 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , починаючи з квітня 2023 року по 08 липня 2023 року, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи про протиправність своїх дій, діючи всупереч вимогам:

ст. 19 Кодексу України «Про надра», згідно якої надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу;

п. 25 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами»;

п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №59 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів», згідно якого гірничі відводи можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, іноземним юридичним особам, об`єднанням юридичних осіб, створеним в Україні чи за її межами (далі - підприємства), а також громадянам України, іноземцям та особам без громадянства (далі - громадяни) лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин,

без отримання спеціального дозволу на користування надрами та оформлених, у встановленому законом порядку, документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, з використанням каменерізної машини, шляхом випилювання з гірської породи, здійснював незаконний видобуток корисної копалини вапняку-черепашника, який згідно постанови КМУ №827 від 12.12.1994 року «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», є корисною копалиною загальнодержавного значення.

Так в указаний період, ОСОБА_4 , використовуючи власні знання та уміння, використовуючи електричну каменерізну машину, яку перевіз в шахту гірничих розробок родовищ корисної копалини загальнодержавного значення - вапняку-черепашнику, розташовану між селами Світлогірське (теперішній Одеський район Одеська область) та Андрієво-Іванівка Роздільнянського району Одеської області поблизу с. Олександрівка Роздільнянського району Одеської області (координати -46,7371366, 30,3586226) незаконно видобув каміння вапняку-черепашника об`ємом 10,3 куб. м, чим завдав збитків Роздільнянській міській раді Одеської області на суму 48 721, 06 грн.

Дії ОСОБА_4 . органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

28.07.2023 року під час досудового розслідування кримінального провадження між прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 , за згодою на укладення угоди про визнання винуватості представника потерпілого Роздільнянської міської ради - ОСОБА_6 на підставі ст.ст. 52, 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно укладеної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, він та прокурор дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення за ч. 2 ст.240 КК України.

Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_4 за вчинений злочин з урахуванням пом`якшуючих його вину обставин - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, а також враховуючи обтяжуючу його вину обставину вчинення злочину в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, це призначення покарання в межах санкції статті, передбаченої ч.2 ст.240 КК України, у виді штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподаткованим мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень із застосуванням спеціальної конфіскації щодо вилученої електричної каменерізальної машини без назви.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України визнав повністю, щиро розкаявся вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно. Відтак фактичні обставини справи не оспорював. Також пояснив, що заключивши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені йому наслідки укладення та затвердження вказаної угоди. При цьому повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості , розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання. Зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права.

Представник потерпілої юридичної особи Роздільнянської міської ради Одеської області - ОСОБА_6 підтвердив надання ними згоди на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим та не заперечував проти її затвердження.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 також просила затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між її підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд прийшов до висновку, що дана угода підлягає затвердженню судом виходячи з наступного.

Відповідно до правил ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам та у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані зач. 2 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В силу положення ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Також шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови даної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, визначена в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст.240 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди та обставини, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України, це вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Тому суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподаткованим мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень.

Відповідно до постанови слідчого Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 08.07.2023 року речовими доказами по справі визнано: а.с.24 - камінь природнього походження типу «вапняк» в загальному об`ємі 10,3 кубічних метри; та вилучені частини каміне-ріжучого станку - цепка металева ріжуча (сейф-пакету WAR1479571); шина металева; двигун малогабаритний; двигун великогабаритний; редуктор із серійним номером №1853 (сейф-пакет) PSP 3226826; редуктор Б/Н із умовним номером №1; редуктор Б/Н із умовним номером №2; металева тачанка коричневого кольору.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.07.2023 року накладено арешт на вищевказані речові докази. (а.с.33)

Згідно ч.1ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.96-1, 96-2 КК України застосувати по даному кримінальному провадженню спеціальну конфіскацію щодо предметів злочину та засобів і знарядь його вчинення.

Судові витрати у справі відсутні, запобіжний захід не обирався.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч.2 ст.374, 474, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28.07.2023 року під час досудового розслідування між прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 , за згодою на укладення угоди про визнання винуватості представника потерпілого Роздільнянської міської ради Одеської області - ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0000414 від 22.06.2023 року відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 240 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподаткованим мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень.

Скасувати арешт , накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.07.2023 року на речові докази по кримінальному провадженню.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави майно, засоби та знаряддя вчинення злочину, а саме: камінь природнього походження типу «вапняк» об`ємом 10,3 кубічних метри; вилучені частини каміне-ріжучого станку - цепка металева ріжуча (сейф-пакету WAR1479571); шина металева; двигун малогабаритний; двигун великогабаритний; редуктор із серійним номером №1853 (сейф-пакет) PSP 3226826; редуктор Б/Н із умовним номером №1; редуктор Б/Н із умовним номером №2; металева тачанка коричневого кольору після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили _____ ________ 20___ року

Суддя ______________ ОСОБА_1

Оригінал рішення знаходиться в суді

у справі за _______________,

провадження _______________

Голова Роздільнянського районного суду

Одеської області ___________________ ОСОБА_1