Справа № 297/3003/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/4806/97/23, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із освітою 2 класи, неодруженого, непрацюючого, судимого 22.03.2012 року Мукачівським міськрайонним судом за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі ; 14.12.2017 Виноградівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки ; 19.12.2017 Берегівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання - позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців ; 01.02.2018 апеляційним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, 03.07.2018 апеляційним судом Закарпатської області переглянуті вироки від 19.12.2017 та від 12.04.2017, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць, на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 27.08.2018 визначено порядок застосування покарання за вироками Берегівського районного суду від 14.12.2017 та Виноградівського районного суду від 19.12.2017 та за вироком апеляційного суду Закарпатської області від 01.02.2018, за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, звільнений з місць позбавлення волі 27.08.2021 по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з часу затримання 26 вересня 2022 року з 18 години 00 хвилин.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

12 липня 2022 року, у невстановлений час, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу дворогосподарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , побачив на території подвір`я, біля паркану велосипед марки «MERCURY», синьо-жовтого кольору, проник на огороджене подвір`я за вищевказаною адресою, звідки умисно, будучи раніше судимим за крадіжки, повторно, таємно викрав цей велосипед, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 3 800 гривень.

Ці дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись із вищевказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати. Апелянт не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, вважає, що їх слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України. Звертає увагу на те, що злочин вчинив через те, що дуже хотів їсти, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України, є обставиною, що пом`якшує покарання. Крім того, стверджує, що потерпіла ОСОБА_8 жодної заяви до правоохоронних органів не подавала, обвинувачений ОСОБА_6 з власної ініціативи з`явився до поліції та зізнався про вчинення кримінального правопорушення. Однак, вищевказані пом`якшуючі покарання обставини судом не були враховані. Просить вирок скасувати, постановити новий, яким змінити кваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 4 на ч.2 ст. 185 КК України, та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки; або скасувати оскаржуваний вирок, а матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисника - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вищевказаних осіб, береться до уваги те, що: обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому та потерпілій направлено відповідно до вимог закону, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення потерпілих про час та місце апеляційного розгляду; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого та потерпілої не надходило; в матеріалах кримінального провадження міситься заява потерпілої ОСОБА_8 (а. к. п. 36), відповідно до якої вона просить розглянути кримінальне провадження без її участі і претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, що в свою чергу свідчить і про те, що вона не зацікавлена в результатах розгляду кримінального провадження і апеляційним судом; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки; прокурорка та захисник, які брали участь під час апеляційного розгляду не заперечували щодо проведення судового засідання без участі обвинуваченого та потерпілої.

При оцінці доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про невірну кваліфікацію його дій колегія суддів бере до уваги таке.

Під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані положення ст. 349 КПК України.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений ОСОБА_6 не вказує на те, які саме обставини вчинення кримінального правопорушення не були з`ясовані і встановлені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, і при цьому, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції брав участь захисник - адвокат ОСОБА_7 .

Колегія суддів також бере до уваги показання ОСОБА_6 , надані ним у суді першої інстанції, відповідно до яких він повністю визнав вину у скоєному, підтвердивши час, місце та обставини, за яких ним здійснено крадіжку велосипеда у потерпілої ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріалами кримінального провадження підтверджено, що діяння ОСОБА_6 , яке мало місце 12.07.2022 є кримінально-караними, оскільки вартість викраденого у потерпілої ОСОБА_8 майна становить 3800 гривень, вчинено в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року та відповідно продовженого Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341.

Тому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє, оскільки такі є безпідставними та необгрунтованими.

У зв`язку з наведеним, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючу йому покарання обставину та відсутність обтяжуючих.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 4 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого - раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, негативно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілої. Також суд першої інстанції взяв до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 обґрунтовано призначено покарання у виді реального позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме п`ять років, яке є мінімальним відповідно до цієї санкції.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-караних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що таке покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, у тому числі й наслідки, що настали в результаті вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 діянь, апеляційний суд вважає справедливим призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі на строк 5 років.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України чи застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин через те, що дуже хотів їсти, а потерпіла ОСОБА_8 жодної заяви до правоохоронних органів не подавала і він з власної ініціативи з`явився до поліції та зізнався про вчинення кримінального правопорушення, - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке належить відбувати реально, і в свою чергу не дають підстав як для пом`якшення покарання, так і встановлення іспитового строку. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що наведені обвинуваченим відомості взяті до уваги судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання і, відповідно, слугували підставами для призначення мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги та погоджуючись із висновками суду першої інстанції, у тому числі й у частині призначеного покарання, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_6 вчинив злочин протягом одного року з моменту звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання за попереднім вироком.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про скасування вироку та повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 не посилається в апеляційній скарзі на будь-які з передбачених ч. 1 ст. 415 КПК України підстави для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2022 року, яким ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у тому ж порядку з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: