Справа № 302/958/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисниці, адвокатки ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/667/21, за апеляційними скаргами які подали: представник ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ», адвокат ОСОБА_9 , та захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатка ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, працює водієм, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в редакції Закону 2001 року зі змінами, внесеними згідно з Законами № 270-УІ (270-17) від 15.04.2008, № 586-УІ (586-17) від 24.09.2008 і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вироком ухвалено цивільний позов потерпілого задовольнити частково.

Ухвалено стягнути з ПАТ Страхова компанія «Княжа Вієна Іншурас Груп», , м. Київ, вулиця Глибочицька , 44, п. інд. 04050 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця с. Верхній Бистрий, Хустського району Закарпатської області, матеріальну шкоду в розмірі 98 000 грн, матеріальну шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 2 403 грн 47 коп, та моральну шкоду у сумі 10 000 грн, - всього 110 403 грн 40 коп.

Вироком також ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 82 908 грн 54 коп (збитки від ушкодження автомобіля); витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 1 800 грн; витрати на послуги експерта-товарознавця в розмірі 2 600 грн; витрати на послуги адвоката (правничу допомогу) в розмірі 10 000 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, - всього 107 308 грн 54 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.06.2023 виправлено описку (технічну помилку) у вступній частині вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 , а саме у даті проголошення вироку, якою є 17.11.2021, замість помилково вказаної - 16.11.2021.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

10 січня 2020 року, приблизно о 10 год 05 хв, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «FIAT DOBLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням Нижні Ворота - Міжгір`я - Хуст, у с. Ізки, Міжгірського району Закарпатської області, у світлий час доби, де по краях з обох сторін наявні узбіччя та дорожнє покриття з низьким коефіцієнтом зчеплення коліс, проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху, діючи самовпевнено та самонадіяно, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, відволікся від керування автомобілем та на заокругленні дороги вправо за напрямком його руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , в результаті чого водій ОСОБА_8 , отримав, згідно з висновком судово-медичної експертизи №86 від 28.05.2020, тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді : ЗЧМТ, забій головного мозку легкого ступеню, ЗХСТ, забій шийного поперекового відділу хребта, компресійний перелом L1. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля при обставинах ДТП і потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і за цією ознакою, згідно з наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. п. 2.2.2, кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості та за давністю вкладаються у час пригоди, яка мала місце 10.01.2020. У відповідності до висновку судової авто-технічної експертизи №127/06 від 16.06.2020 водій ОСОБА_6 не виконав приписи п. п. 1.2; 1.5; 11.2; 11.3; 12.1; та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна швидкість» та «дорожні умови») Правил дорожнього руху України, і повинен був, з технічної точки зору, вести свій автомобіль своєю смугою руху з безпечною швидкістю не більше 31 км/год, (тобто швидкістю, яка гарантовано дозволяє подолати без заносу дану ділянку дороги, що дає змогу водієві постійно контролювати рух автомобіля та безпечно ним керувати), не виїжджаючи на зустрічну смугу руху, щоб не створювати небезпеки іншим учасникам руху. Водій ОСОБА_6 , маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху на дорозі з низьким коефіцієнтом зчеплення, яка на цій ділянці дороги складає 31 км/год, що призвело до заносу автомобіля і втрати ним керованості та наступному виїзду на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення із зустрічним автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ», адвокат ОСОБА_9 , вирок суду у частині цивільного позову просить змінити. Вказує на те, що судове рішення у частині вирішення цивільного позову є незаконним, позаяк суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стверджує, що позивач просив суд першої інстанції стягнути зі страхової компанії моральну шкоду у твердій сумі за договором обов`язкового страхування. Однак, таке рішення суду є помилковим, адже відповідно до вищевказаного Закону, існують два правові способи нарахування та відшкодування моральної шкоди страховиком, зокрема перший та єдиний у цьому випадку, передбачає, що у разі заподіяння шкоди здоров`ю, сума моральної шкоди розраховується у відповідності до ст. 26 Закону (5 відсотків від суми страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю). Просить вирок у частині цивільного позову змінити, ухвалити новий, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а у частині, що стосується ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» задовольнити частково, стягнути з ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 98 000 грн, матеріальну шкоду, заподіяну здоров`ю - 2 403 грн 47 коп, та моральну шкоду в розмірі 120, 17 грн, - усього 100 123 грн 57 коп.

В апеляційній скарзі захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатка ОСОБА_7 , вказує на те, що вирок є незаконним, таким, що ухвалений з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, - просить його скасувати. Стверджує, що дата ухвалення вироку не співпадає із датою фактичного проголошення судового рішення. Зазначає, що її підзахисний не визнає вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, не заперечуючи обставини ДТП та той факт, що ДТП мала місце внаслідок порушення саме ним правил дорожнього руху, при цьому, обвинувачений ОСОБА_6 заперечив можливість настання наслідків, які є складовою об`єктивної сторони та їх доведеність. Звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_8 за медичною допомогою звернувся лише через п`ять годин після дорожньо - транспортної пригоди, з місця події поїхав на автомобілі, а тому неможливо встановити, що описані в обвинувальному акті тілесні ушкодження потерпілий отримав саме під час ДТП. Окрім цього, апелянтка висновок експерта №86 від 28 травня 2020 року вважає недопустимим доказом у кримінальному провадженні з тих підстав, що експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. До того ж, документи, описані експертом, не надавались прокурором у розпорядження експерта, а отже цей висновок викликає сумніви. Між тим, апелянтка вважає, що зміст висновку експерта взагалі не відповідає поставленим йому прокурором питанням, які мають суттєве значення у кримінальному провадженні. На думку апелянтки, судом першої інстанції порушено, у тому числі принцип «non bis in idem», тобто принцип юридичної відповідальності, який полягає в тому, що особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення. Так, відхиляючи доводи сторони захисту щодо наявності факту подвійного притягнення обвинуваченого ОСОБА_6 до відповідальності, місцевий суд виходив з того, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України мають різні суспільно-небезпечні наслідки, а посилання сторони захисту на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року (справа №1-464/2008) місцевим судом відхилені, оскільки така стосується інших обставин. Такі висновки суду першої інстанції, на переконання апелянтки, є очевидно неправильними та необґрунтованими. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_6 - закрити, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок ДТП - залишити без розгляду.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатки ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_10 , вказує на те, що місцевий суд всебічно, повно та неупереджено дослідив обставини кримінального провадження, належним чином оцінив наявні докази на предмет допустимості та достовірності, відтак дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину за ч. 1 ст. 286 КК України. Зазначає, що судом першої інстанції враховано принцип «non bis in idem», який може застосовуватись лише у разі притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення з ідентичними наслідками. Адвокат ОСОБА_10 вважає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження ст. 124 КУпАП не передбачено, оскільки це є складом передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України кримінального правопорушення. При цьому, звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини, відповідно до своєї практики, неодноразово зазначав, що стаття 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не обмежується правом не бути двічі покараним. Просить апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

05 червня 2023 року у судовому засіданні захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатка ОСОБА_7 подала клопотання, яке підтримано обвинуваченим ОСОБА_6 , про скасування вироку та закриття кримінального провадження зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового провадження : обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці - адвокатки ОСОБА_7 , які підтримали клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності та просили вирок скасувати і закрити кримінальне провадження з цих підстав ; прокурорки ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 , які не заперечили щодо задоволення клопотання сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту підлягає задоволенню, а апеляційні скарги представника ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» - адвоката ОСОБА_9 та захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_7 , - частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності представника ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» - адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, про що свідчать довідки про доставку смс-повідомлення; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від цих осіб не надходило; сторони захисту та обвинувачення, а також потерпілий не заперечували щодо проведення судового засідання без участі представника ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» - адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 .

Клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , зокрема передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у редакції, яка діяла на момент його вчинення (Закони № 270-VI від 15.04.2008, № 586-VI від 24.09.2008) - 10.01.2020, відповідно до ст. 12 КК України відносилося до злочинів невеликої тяжкості, оскільки за його вчинення було передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення - 10.01.2020) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 10.01.2020, що свідчить про те, що з часу його вчинення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили, сплив строк понад три роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду, чи вчинив новий злочин.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за спливом строку давності колегія суддів бере до уваги пояснення прокурорки, відповідно до яких сторона обвинувачення не має даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування або суду чи вчинив новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а відповідно до ст. 417 цього Кодексу суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Разом із тим, відповідно до пояснень сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_6 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 286 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, які поставлені обвинуваченому у провину, дійсно мали місце, вчинені ним, і отримали правильну кримінально-правову оцінку та визнані самим обвинуваченим.

Системний аналіз указаних вище норм КК та КПК України, а також матеріалів кримінального провадження, свідчить про те, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад три роки, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, тому обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, вирок - скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю.

Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційних скарг захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , та представника ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» - адвокат ОСОБА_9 , не беруться до уваги і визнаються такими, що не спростовують факту закінчення строку давності у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та відповідно висновків апеляційного суду про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності та закриття кримінального провадження.

З огляду нате, що ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.06.2023 виправлено описку (технічну помилку) у вступній частині вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 , а саме у даті проголошення вироку, якою є 17.11.2021, замість помилково вказаної - 16.11.2021, колегія суддів вважає, що датою ухвалення оскаржуваного вироку є 17.11.2021.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали представник ПАТ «Українська СК «Княжа ВІГ» - адвокат ОСОБА_9 та захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатка ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_6 - скасувати.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: