233 № 233/1611/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 20 травня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області, громадянина України, розлучений, має одну малолітню дитину, має неповну вищу освіту, проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 1 відділення 1 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_2 об ТрО НОМЕР_3 обр ТрО), військове звання «солдат», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ще на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_6 вже тривалий час утримується під вартою без вироку суду, що є порушенням його прав та дорівнює катуванню. Вважає, що ризики, на які посилається прокурор, вже втратили таке своє значення, як при застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно нього та є неактуальними вже допитані свідки, з`ясовано ставлення військової частини до ОСОБА_6 керівництво не хоче мати з ним справ. Фактично людина перебуває в стані правової невизначеності, він відчуває ті обмеження, які повинен відчувати лише після ухвалення обвинувального вироку. Кримінальне провадження з приводу віддання незаконного, на її думку, наказу командування, який не виконав ОСОБА_6 , не розслідується Враховуючи сукупність наведених нею обставин вважає тримання ОСОБА_6 під вартою протиправним.

Захисник ОСОБА_4 повністю заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила відмовити у його задоволенні, підтримала доводи захисника ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку своїх захисників, заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши учасників судового провадження дійшов такого висновку.

Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком до 15 вересня 2023 року включно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні клопотань про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст. 12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує, що згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

В пункті 63 рішення Європейського суду з прав людини від 27.11.2008 року по справі «Свершов проти України» (заява N35231/02) зазначено, що з пункту 3 статті 5 Конвенції про про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, п. 102). До того ж такі підстави мають бути чітко сформульовані в рішеннях національних судів (див. справу "Іловецький проти Польщі" (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року).

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 перебуває у провадженні суду досить тривалий час, а саме з жовтня 2022 року, жодних рішень по суті судом не ухалювалося.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 з 12 липня 2022 року до теперішнього дня тримається під вартою в умовах гауптвахти, при цьому, розгляд справи затягується, зважаючи на її складність, велику кількість свідків, про допит яких заявлені клопотання сторонами кримінального провадження.

Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачує у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 рокі.

Суд вважає, що в теперішній час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких була встановлена судом раніше при вирішенні питання про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зі спливом часу значно зменшились, оскільки письмові докази судом вже досліджені в судовому засіданні в повному обсязі; більшість свідків обвинувачення судом допитані, і під час допиту жодний з них не повідомив, що ОСОБА_6 намагався будь-яким чином вплинути на них, а тому відсутні підстави вважати, що він спробує впливати тих свідків обвинувачення, що ще не допитані; ОСОБА_6 є військовослужбовцем і має обов`язок по захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, виконуючи який він буде більш корисним для Держави, ніж перебуваючи під вартою в умовах гауптвахти на державному забезпеченні; нових доказів на підтвердження продовження існування зазначених у клопотанні ризиків стороною обвинувачення суду надано не було.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи викладене, суд вважає, з огляду на неможливість в силу Закону змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, більш м`який, та недостатність підстав для продовження відносно нього строку застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 199, 202, 205, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання піл вартою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена учасниками процесу шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1