Справа № 504/1864/18
Провадження № 1-кп/504/153/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2023 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Доброслав кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ульяновка Кіровоградської області, українця, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира І ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкової озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , прапорщика.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прапорщик ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира 1 ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані прапорщика діючи умисно, з мстою тимчасово ухилитися від військової служби, о 08.00 год. 24.01.2018, в умовах особливою періоду, крім воєнного стану, не з`явився з відпустки на службу до військової частини НОМЕР_1 (у зв`язку із введенням в Україні правового режиму воєнного стану адреса розташування військової частини не зазначається) та ухилявся від проходж ення військової служби до 17.00 год 22.05.2018, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Отже, суд вважає доведеним факт самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним у розкритті злочину, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас дані, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , в сукупності із встановленими пом`якшуючими відповідальність обставинами дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.407 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, сприяння ним проведенню досудового розслідування, готовність відповідати за скоєне, відсутність судимостей, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1