ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/98/23 Справа № 703/2876/22 Категорія: ч.1 ст. 309, ч.1 ст.310 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судових засіданьОСОБА_5 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого в режимі відеоконференції з Смілянським міськрайонним судом ОСОБА_7 ,
захисника в режимі відеоконференції з Смілянським міськрайонним судом ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000287 за апеляційною скаргою прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_9 з доповненнями на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, слюсаря-збиральника ВАТ НПП «СЕМЗ» м. Сміла, раніше не судимого, -

засуджений за вчинення кримінальних проступків, передбачених:

- ч.1 ст. 310 КК України, до 6 місяців обмеження волі;

- ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2454,14 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він у невстановлений слідством день та час, в червні 2022 року, на присадибній земельній ділянці будинковолодіння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , незаконно вирощував 17 рослини коноплі, аж до виявлення та вилучення їх 18 серпня 2022 року працівниками поліції.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/124-22/9031 НЗПРАП від 7 вересня 2022 року вказані рослини є рослинами роду коноплі, які містять психотропну речовину.

Також ОСОБА_7 на території того ж будинковолодіння АДРЕСА_1 , незаконно, без мети збуту зберігав верхівкові частини рослин коноплі, які, згідно висновку експерта № СЕ-19/124-22/9030 НЗПРАП від 8 вересня 2022 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс (марихуана), аж до вилучення 214, 97 г (висушена) цього наркотичного засобу у нього працівниками поліції під час обшуку 18 серпня 2022 року.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу з доповненнями в якій, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просила вирок скасувати через неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі, за ч. 1ст. 310 КК України 1 рік обмеження волі. На підставі ст.. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не дотримано вимог ст.ст. 50, 65, 61 КК України, за ч. 1 ст. 310 КК України призначено покарання у виді 6 місяців обмеження волі, що є нижчим від найнижчої межі санкції статті та нижчим від нижчої межі, передбаченої Загальної частини КК України.

При призначенні покарання судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів, що має підвищену суспільну небезпечність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які погодилися з апеляційною скаргою з доповненнями прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, докази на підтвердження встановлених судом обставин судом не досліджувалися відповідно до вимог ч.2 ст. 382 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор не оспорює звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тому вирок суду в цій частині не перевіряється.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних проступків, в тому числі, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, та призначено покарання за ч. 1 ст. 310 КК України 6 місяців обмеження волі.

Згідно ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Таким чином суд першої інстанції за ч. 1 ст. 310 КК України призначив ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі передбаченої як санкції статті, так і загальної частини КК України.

При призначенні покарання суди повинні суворо дотримуватися вимог ст. 50, 65 КК України стосовно загальних засад його призначення.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За таких обставин, вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з постановленням нового вироку на підставі ст. 420 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», колегія суддів враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, вчинення кримінальних правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, за ч. 1 ст. 310 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом покладено на нього обов`язки, в тому числі, передбачений п. 2 ч.2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з органом пробації.

Проте, при покладанні вказаного обов`язку судом першої інстанції не враховано до ст. 76 КК України Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» №2227-VIII від 06 грудня 2017 року, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни. Статтю 76 КК України після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: 2. На осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу. У зв`язку з цим частини другу і третю вважати відповідно частинами третьою та четвертою.

У відповідності до чинної редакції статті 76 КК України додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації передбачений п. 2 ч. 3 статті Кодексу.

З врахуванням зазначеного, вирок Смілянського міськрайонного суду від 04.10.2022 в частині застосування положень ст. 76 КК України підлягає приведенню у відповідність до Закону №2227-VIII від 06.12.2017.

В решті вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, п.3 ч.1 ст. 407, 418, 420, п. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_9 з доповненнями задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2022 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч.1 ст. 309 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі,

-за ч. 1 ст. 310 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України в редакції Закону №2227-VIII від 06.12.2017:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті - вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.10.2022 залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді