Справа № 149/1319/23
Провадження №1-кп/149/111/23
Номер рядка звіту 93
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

22.08.2023 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник кримінальне провадження №0000141 від 07.03.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця та жителя АДРЕСА_1 ,

громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, з середньою спеціальною освітою, не є депутатом, раніше судимого 30.06.2021 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з наданням іспитового терміну строком на 2 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за злочин проти власності, а саме: 30.06.2021 Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування визначеного покарання із іспитовим строком 2 роки, достовірно знаючи, що на території держави Україна відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжено, востаннє Указом Президента України №8420/2023 від 07.02.2023 з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин проти власності в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 07.03.2023 о 12.45 год. прибув до Хмільницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, що знаходиться по вулиці Столярчука, 17 у м. Хмільник Вінницької області та, піднімаючись на третій поверх вказаного приміщення, помітив на столі біля входу в туалет мобільний телефон марки «NOKIA 301 Dual Sim» IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 у корпусі білого кольору, що належить ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. В подальшому ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, підійшовши до столу, пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, таємно, шляхом вільного доступу, діючи з корисливим мотивом власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «NOKIA 301 Dual Sim» IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , у корпусі білого кольору, що належить ОСОБА_5 , вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №CE-19/102-23/4894-ТВ від 16.03.2023 становить 400 (чотириста) гривень.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 400,00 (чотириста) гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці) вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю та показав, що в березні 2023 року, прибувши на чергову відмітку до відділу пробації на другому поверсі на столі побачив телефон. Переконавшись, що нікого не має , взяв телефон, поклав до кишені та пішов до кабінету відмічатись. Через деякий час в кабінет зайшов ОСОБА_5 та повідомив про викрадення телефона. Коли один із працівників набрав номер телефону ОСОБА_5 , то телефон задзвонив у його кишені. Тоді ОСОБА_4 його дістав та поклав на стіл. В подальшому було викликано працівників поліції.

Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, при обранні міри покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не заперечили проти обсягу та порядку дослідження доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, та за згодою учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, обвинувачений свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнає повністю, сумнівів у добровільності та істинності його позиції, у суду немає, сторонам роз`яснено, що вони будуть позбавлені можливості оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, тому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих матеріалів щодо нього, а також матеріалів, що стосуються речових доказів та витрат на проведення експертиз.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за вказаних вище обставин та кваліфікує його дії за ч. 4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Обставини, які згідно ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

Обставини, які згідно ст. 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання ОСОБА_4 - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При визначені виду та міри покарання у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, вік та стан здоров`я обвинуваченого, особу винного, який офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення високий та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, вчинив злочин під час відбування іспитового строку, а також вартість икраденого майна.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки обставини встановлені під час судового розгляду свідчать, що ОСОБА_4 схильний до вчинення злочинів проти власності, при цьому останній не скористався наданою йому можливістю довести своє виправлення без відбування реальної міри покарання, вчинивши злочин під час перебування на випробувальному терміні, що на думку суду свідчить про його стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень та не сприйняття встановлених суспільних правил поведінки та можливих негативних наслідків від вчинення протиправних ним діянь як для себе так і для оточуючих. І на таку його поведінку не впливає і реальна небезпека можливості застосування щодо нього покарання у вигляді позбавлення волі, яке було визначене попереднім вироком суду. А тому останньому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

На думку суду, такий вид покарання буде достатній, як кара для обвинуваченого та є необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами та відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання суд виходить з наступного. Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.06.2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки. Отже, ОСОБА_4 вчинив новий злочин протягом визначеного вироком суду іспитового строку.

Частиною 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 із відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За вказаних обставин остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити з застосуванням положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

В ході судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому не обирався, відповідних клопотань суду не заявлялось.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Питання щодо процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

Доля речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, ч. 2 ст. 185 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.06.2021 року та визначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 755,12 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «NOKIA 301 Dual Sim» IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 повернути законному володільцю, скасувавши арешт майна накладений ухвалою слідчого судді від 10.03.2023.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1