справа № 439/1723/21
У Х В А Л А

08 червня 2023 року м. Броди
Бродівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Із змісту клопотання вбачається, що захисник вважає, що проведений огляд місця події фактично був обшуком автомобіля, в ході якого було проникнення до салону автомобіля та вилучено частину правого ліхтаря. Така слідча дія проводилася за відсутності відповідної ухвали слідчого судді за приписами ч.2 ст.234 КПК України. Відсутність заперечень з боку власника та володільця щодо проведення огляду транспортного засобу Хюндай Сантафе д.н.з. НОМЕР_1 сама по собі не може свідчити про правомірність дій працівників правоохоронного органу в ході проведення слідчої (розшукової) дії та його добровільну згоду на такий огляд. Оскільки, огляд місця події 29.06.2021 р. проведений без дотримання вимог кримінально процесуального закону, висновок про недопустимість протоколу за результатами проведення вказаної слідчої дії є очевидним та обґрунтованим. Крім цього зазначає, що з протоколу неможливо встановити хто здійснює фото фіксацію, як передбачено ст.ст.104,105 КПК України, тому це унеможливлює ідентифікацію та відповідно встановлення джерела походження та автентичність фото таблиці, яку сторона обвинувачення долучає як додаток до протоколу огляду місця події. З посиланням на судову практику, положення ч.1 ст.84, ч.2 ст.84, ч.1 ст.86, ч.1 ст.87, п.2 ч.3 ст.87, ст.86, ч.2 ст.89 , ст.85 КПК України вважає, що вказаний документ є невідповідним доказом по даному кримінальному провадженню.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений заявлене клопотання підтримали з підстав викладених у ньому.
Процесуальний прокурор щодо задоволення клопотання заперечив, позаяк вважає, що підстави для визнання вищезгаданого доказу очевидно недопустимим відсутні.
Потерпілий ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання сторони захисту.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.
За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
За приписами ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
З правового змісту згаданої норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.
Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо виокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.
Даючи оцінку доводів, викладених у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості доказів. Клопотання захисника зводяться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.
В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що інші доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.
Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.86,87,89,350,371,372 КПК України, суд,
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимим доказу відмовити.
Роз`яснити, що ухвала оскарженню окремо не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено о 16.30 год. 12 червня 2023 року.
Суддя ОСОБА_1