Справа № 202/1881/23
Провадження № 1-кс/202/5517/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

04 липня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000182 від 08.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 255-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 08.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 255-1 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.

04 липня 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000182 від 08.09.2022 року.

Дане клопотання, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 04 липня 2023.

Відповідно до матеріалів клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу, на посадах стрільця 3-го відділення контрдиверсійної боротьби 2-го взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби ВЧ НОМЕР_1 , командира 3-го автомобільного відділення 1-го автомобільного взводу автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 , командира НОМЕР_2 комендантського взводу комендантської роти ВЧ НОМЕР_1 , командира зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу ВЧ НОМЕР_1 , командира зенітного ракетно-артилерійського взводу ВЧ НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, в супереч Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за злочини, вчинені злочинною спільнотою» від 04.06.2020 № 671-ІХ, яким внесено зміни в тому числі до Кримінального кодексу України з метою виключення впливу суб`єктів злочинної ієрархії на криміногенні, економічні та політичні процеси в державі; припинення злочинної діяльності спільнот та їх учасників; ліквідування ієрархії злочинного світу та його традицій, протиставляючи себе нормам законності та бажаючи продовжувати свою діяльність в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, проходячи службу на вищевказаних посадах в ВЧ НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ним діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, в період часу з березня 2022 року по час припинення злочинної діяльності правоохоронними органами, з корисливих мотивів з метою власного збагачення, шляхом координації вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, поширював серед військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 та у суспільстві на території АДРЕСА_1 , злочинний вплив.

В результаті чого, ОСОБА_3 проходячи військову службу, на посадах стрільця 3-го відділення контрдиверсійної боротьби 2-го взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби ВЧ НОМЕР_1 , командира 3-го автомобільного відділення 1-го автомобільного взводу автомобільної роти ВЧ НОМЕР_1 , командира НОМЕР_2 комендантського взводу комендантської роти ВЧ НОМЕР_1 , командира зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу ВЧ НОМЕР_1 , командира зенітного ракетно-артилерійського взводу ВЧ НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, в умовах дії військового стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та затверджений Законом України № 2102-IX, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час, достовірно знаючи про запровадження в Україні кримінальної відповідальності за вплив суб`єктів злочинної ієрархії на суспільні відносини, в тому числі криміногенні, перебуваючи в статусі «кримінального авторитета», будучи суб`єктом підвищеного злочинного впливу, приблизно в середині березня 2022 року, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ними діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення, використовуючи свій статус «кримінального авторитета», протиправно протиставляючи себе нормам законності в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, за допомогою власного «авторитету», висловив вимогу військовослужбовцю ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати йому ОСОБА_3 , належне ОСОБА_4 майно у вигляді неіснуючого (вигаданого ОСОБА_3 ) боргу, а саме грошових коштів, який він винен ОСОБА_5 у сумі 21 000 доларів США, визначивши строк повернення зазначеної суми у липні 2022 року, демонструючи під час висунення вказаної вимоги ОСОБА_4 наявність вогнепальної зброї, що ОСОБА_4 , сприйняв для себе як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю та був вимушений під тиском погодитися на умови висловлені ОСОБА_3 , з метою уникнення для себе негативних наслідків.

В подальшому ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу, на посаді командира зенітного ракетно-артилерійського взводу ВЧ НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, перебуваючи в статусі «кримінального авторитета», поширюючи злочинний вплив, 16.08.2022 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ним діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, організував незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки Volkswagen Touareg VIN № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , що знаходився на території торгівельного майданчику транспортними засобами, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, Саксаганський район, мкрн. Сонячний 7г, вартість якого станом на 16.08.2022 року складала 682352 гривень, що двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, спричинивши потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріальних збитків на вищевказану суму.

29.06.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, 1 ст. 2551, ч. 3 ст. 289 КК України та затримано в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час затримання ОСОБА_3 проведено особистий обшук останнього, в порядку ст. 208 КПК України за результатами якого виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , пістолет ТТ серійний номер НОМЕР_7 1949 року випуску, три магазини, споряджені 23 патронами, грошові кошти у сумі 13737 гривень, мобільний телефон марки Iphone 13Pro Max ІМЕІ НОМЕР_8 , з сім карткою оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», НОМЕР_9 .

Постановою слідчого вказане вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні на підставі ст. 98 КПК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що з метою збереження речового доказу, конфіскації майна як виду покарання, забезпечення можливої спеціальної конфіскації, а також з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, вилучене під час затримання ОСОБА_3 .

Наведене зумовило слідчого за погодженням з керівником прокуратури звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку про невідповідність клопотання слідчого вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, частиною 1 статті 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, а також цивільного позивача з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином вказана стаття є спеціальною нормою по відношенню до норм ст. 171 КПК України.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Таким чином, системний аналіз викладених норм КПК України дає підстави слідчому судді дійти до висновку, що з клопотанням про арешт майна третіх осіб має право звернутися виключно прокурор.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчий просить накласти арешт на майно вилучене під час затримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , яке належить третій особі.

Враховуючи те, що вилучене в ході огляду майно належить третій особі, то з клопотанням про арешт майна має право звернутись відповідно до ст. 64-2 КПК України лише прокурор.

Слід зазначити, що звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

Крім того, слідчим не надано доказів на підтвердження того, що майно вилучене 29.06.2023 року під час затримання підозрюваного ОСОБА_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000182 від 08.09.2022 року та таким чином слідчим не доведено необхідність арешту зазначеного майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, про необхідність повернення клопотання прокурору із встановленням йому строку для усунення недоліків строком в сімдесят дві години.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000182 від 08.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 255-1 КК України повернути прокурору для усунення недоліків у строк, протягом семидесяти двох годин з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1