Справа 756/8397/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2469/2023 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав на те, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, з моменту події якого минуло більше трьох років.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність ухвали у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги звернув увагу на те, що суд помилково прийшов до висновку щодо застосування до обвинуваченого положення ст.49 КК України, які не підлягають застосуванню, оскільки місцевий суд помилково пов`язує початок перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, саме до моменту первинного захоплення земельної ділянки, ігноруючи триваючий/безперервний характер кримінально караного посягання. При цьому, наявні серед матеріалів кримінального провадження докази, безсумнівно вказують, що станом на 2021 рік обвинувачений продовжував захоплювати чужу земельну ділянку. На думку апелянта, встановлений положеннями ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення не минув. Просив ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 1971 КК України. Матеріали кримінального провадження повернути прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив доводи викладені у ній та просив її задовольнити;

обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а ухвалу - без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачувався у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 1971 КК України, яке було вчинене 28.02.2019 року та 04.03.2019 року. Судом першої інстанції встановлено те, що із моменту вчинення даного кримінального правопорушення закінчилися строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України. Обставин, які би зумовлювали зупинення чи переривання перебігу указаних строків відповідно до ч.2 і ч.3 ст. 49 КК України у ході судового розгляду не встановлено. Врахувавши наведені обставини, отримавши згоду обвинуваченого та виконавши усі процесуальні процедури, що необхідні для вирішення питання про застосування строків давності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення. Посилання прокурора на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 1971 КК України є триваючим правопорушенням, при якому строк давності розпочинає свій перебіг із моменту фактичного припинення дій чи бездіяльності цього правопорушення або його припинення поза волею обвинуваченого не ґрунтуються на положеннях теорії кримінального права. Кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 1971 КК України не відноситься до триваючих кримінальних правопорушень, оскільки такими є кримінальні правопорушення, у яких об`єктивна сторона безперервно триває. Аналіз диспозиції ст. 1971 КК України дає підстави стверджувати те, що об`єктивна сторона цього правопорушення проявляється у вчиненні конкретної дії чи бездіяльності та настання відповідних наслідків, у зв`язку із чим це кримінальне правопорушення вважається закінченим із моменту вчинення відповідного діяння та настання наслідків. Із моменту вчинення такого діяння строки давності, які передбачені ст. 49 КК України закінчилися. Іншого обвинувачення, окрім того, яке розглядалось у суді першої інстанції, обвинуваченому не висувалось. Наведене указує на правильність висновків суду про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Наведене указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора та необхідність відмови у її задоволення.

Ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2023 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрите кримінальне провадження залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту її проголошення.

СУДДІ

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4