КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/9641/23 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2422/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника володільців майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на вилучене в ході проведення 17.03.2023 обшуку приміщень за адресою фактичного розташування АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЧЕРНІГІВГАЗ» (): Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Любецька, будинок 68 майно, а саме:

- мобільний телефон марки Iphone, IMEI: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору, яким користувалась ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки Xiomi, IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_5 , синього кольору, яким користувався ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що вилучення арештованих мобільних телефонів відбулось всупереч положень ч. 6 ст. 236 та ст. 168 КПК України, які забороняють вилучати мобільні телефони, якщо дозвіл на їх відшукання прямо не надавався в ухвалі про дозвіл на обшук.

Вилучені особисті мобільні телефони працівників АТ «Чернігівгаз» не мають жодного відношення до розслідування та не здатні довести обставини, які підлягають встановленню під час кримінального провадження.

Також апелянт вказує на те, що сама по собі постанова про визнання майна речовим доказом є суто формальною дією, направленою на створення уявлення законності арешту майна. В силу своїх процесуальних функцій, слідчий суддя має надати правову оцінку вказаній постанові на предмет її законності та обґрунтованості.

При ухваленні рішення слідчим суддею суду першої інстанції не перевірено обґрунтованість віднесення зазначеного майна до речових доказів, не обґрунтовано доведеність підстав, що майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, не обґрунтовано доведеність існування підстав арешту майна, не враховано, що арешт майна може привести до невиправданого обмеження прав власників та як наслідок постановлено необґрунтовану та невмотивовану ухвалу.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника володільців майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її з наведених у ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, що детективами Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному 25.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч.5 ст.27, ч. 3 ст. 212 КК України.

У ході досудового розслідування установлено, що службові особи ТОВ «ЙЕ Енергія» (), ТОВ «Регіональна Газова Компанія» () у період з 2016 року по 2022 рік за попередньою змовою з службовими особами групи газорозподільних компаній, у тому числі Акціонерне товариство АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ „ЧЕРНІГІВГАЗ"» (), що входять в Групу компаній «Регіональна Газова Компанія», організували схему заволодіння коштами держави в особі ТОВ «Оператор Газотранспортної системи України» () в особливо великих розмірах, шляхом виведення у «тіньовий» обіг грошових коштів отриманих за постачання природного газу на покриття виробничо-технологічних витрат, за рахунок проведення безтоварних операцій по закупівлі природного газу та використання для фінансування інших видів операційної діяльності групи компаній Група компаній «Регіональна Газова Компанія» (виплата дивідендів, надання фінансової допомоги, тощо). Так, кошти тарифу, передбачені на закупівлю газу для виробничо-технологічних витрат, перераховуються операторами газорозподільних мереж в якості передплати за природний газ на адресу газопостачальної компанії в особі ТОВ «ЙЕ Енергія» (0). Фактично природний газ передається газорозподільним компаніям в обсязі, який в декілька разів нижче розміру передплаченого (розбіжність між обсягами природного газу, по закупівлі якого були зареєстровані податкові накладні, та об`ємом, фактично переданим відповідно до обліків АТ «Укртрансгаз» (ТОВ «Оператор ГТС України»), за 2021 рік складає 183 118,96 тис. м. куб. природного газу на орієнтовну суму 3,4 млрд. грн.

Досудовим розслідуванням установлено, що оперативними працівниками Департаменту захисту національної державності СБ України в ході здійснення оперативних заходів отримано інформацію щодо можливих фактів маніпулювання операторами газорозподільних мереж (далі - ГРМ) об`ємами боргу за спожитий газ при проведенні процедури верифікації на загальну суму близько 50 млрд. грн.

У ході досудового розслідування встановлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), відповідно до Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що проводять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2022 рік, затвердженого постановою НКРЕКП від 17.11.2021 № 2222 (зі змінами внесеними постановою НКРЕКП від 09.09.2022 № 1116) була проведена планова перевірка АТ «ЗАКАРПАТГАЗ», АТ «ЖИТОМИРГАЗ», АТ «ХМЕЛНИЦЬКГАЗ», АТ «РІВНЕГАЗ», АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ», які входять в групу компаній «Регіональна Газова Компанія», за результатом чого складено відповідні акти, якими зафіксовані факти порушення АТ «ЗАКАРПАТГАЗ», АТ «ЖИТОМИРГАЗ», АТ «ХМЕЛНИЦЬКГАЗ», АТ «РІВНЕГАЗ», АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ» вимог підпункту 27 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу у частині здійснення розрахунків із оператором газотранспортної системи за надані послуги у строки та на умовах, визначених договором транспортування газу.

З метою встановлення механізмів та шляхів виведення коштів тарифу у «тіньовий» обіг, проведено аналіз відповідності обсягів природного газу, по закупівлі якого ТОВ «ЙЕ Енергія» у 2021 році зареєстровані податкові накладні, та об?ємами, які фактично отримані відповідно до обліків ТОВ «Оператор ГТС України» впродовж вказаного року. По результатам аналізу виявлені операції, які не підтверджуються обліками ТОВ «Оператор ГТС України» та мають ознаки проведення безтоварних.

В ході проведеного Департаментом аналізу інформації та управління ризикам БЕБ аналітичного дослідження фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «ЙЕ Енергія» по ланцюгу постачання встановлена сума ймовірного завищення податкового кредиту з ПДВ може становити 281 863 132, 42 грн. за умови проведення безтоварних фінансово-господарських операцій (аналітичний продукт №9.3.3/3.2/516-23 від 30.01.2023).

17.03.2023 детективами Територіального управління БЕБ у м. Києві та Київської області, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2023 (справа № 761/8873/23, провадження № 1-кс/761/5989/2023), проведено обшук приміщень за адресою фактичного розташування АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ „ЧЕРНІГІВГАЗ"» (): Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Любецька, будинок 68.

У ході даного обшуку детективом виявлено та вилучено мобільні телефони, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, проте на яких виявлено інформацію яка має значення для подальшого досудового розслідування та встановлення істини у даному кримінальному провадженні, а саме:

- мобільний телефон марки Iphone, IMEI: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору, яким користувалась ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки Xiomi, IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_5 , синього кольору, яким користувався ОСОБА_7 .

Постановою детектива від 17.03.2023 вказані вилучені речі визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

21.03.2023 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000075 від 25.10.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України про накладення арешту на майно, яке було вилучено 17.03.2023 в ході проведення обшуку приміщень за адресою фактичного розташування АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ „ЧЕРНІГІВГАЗ"» (): Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Любецька, будинок 68, а саме:

- мобільний телефон марки Iphone, IMEI: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору, яким користувалась ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки Xiomi, IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_5 , синього кольору, яким користувався ОСОБА_7 .

З метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на зазначене майно.

23.03.2023 ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора про арешт майна задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000075 від 25.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч.5 ст.27, ч. 3 ст. 212 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказані мобільні телефони, які визнано речовими доказами відповідно до постанови від 17.03.2023, а також встановив, що надані прокурором матеріали підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту на майно зазначене у клопотанні.

Твердження адвоката з приводу відсутності підстав для накладення арешту, слідчий суддя визнав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки матеріали клопотання містять дані, які вказують на ознаки вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст.27, ч.3 ст.212 КК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представника володільців майна щодо задоволення клопотання прокурора про арешт вище вказаного майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000075 від 25.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч.5 ст.27, ч. 3 ст. 212 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження, як таке, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається зі змісту клопотання встановлено, що у ході проведеного обшуку детективом,виявлено та вилучено мобільні телефони, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, проте на яких виявлено інформацію, яка має значення для подальшого досудового розслідування та встановлення істини у даному кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки Iphone, IMEI: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору, яким користувалась ОСОБА_6 та мобільний телефон марки Xiomi, IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_5 , синього кольору, яким користувався ОСОБА_7 тобто зазначенні речі мають значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки на них можуть зберігатися відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні. При цьому, як встановлено під час апеляційного розгляду у даному кримінальному провадженні постановою від 17.03.2023 призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу /а.с. 104-110/.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доказів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4