ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9601/22
провадження № 1-кп/753/826/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0001845 від 29.06.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області,

м. Добропілля, який зареєстрваний за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за

адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва

від 17.06.2020 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді

штрафу у розмірі 850 грн,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 01 вересня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001845 від 29.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 27 червня 2022 року, приблизно о 17 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2, біля будівлі ПАТ «Київспецмонтаж» (ЄРПОУ 04012615), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав велосипед марки «27,5 Pride Marvel, 7.1 M» чорного кольору з синіми полосами, вартістю 10 950,40 грн, який на праві власності належить ПАТ «Київспецмонтаж», після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 27 червня 2022 року, приблизно о 17 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2, біля будівлі ПАТ «Київспецмонтаж» (ЄРПОУ 04012615), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав велосипед, після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном, чим завдав потерпілому матеріального збитку на вказану суму. Невдовзі викрадений ним велосипед був повернутий потерпілому. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює не офіційно вантажником, з вищою освітою, має постійне місце проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття, примирення з потерпілим.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також за наявності всіх вказаних вище обставин та обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставини, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням будуть правильними, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання.

Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілого, який відмовився від заявлення цивільного позовів, не бажав брати участь у судовому розгляді, не висловлював прохання до суду про призначення обвинуваченому суворого покарання до якого він претензій не має.

При цьому у даних про особу ОСОБА_6 вказано про його засудження вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, яке не відбув, тобто штраф не сплатив.

Однак, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_6 за попереднім вироком засуджений до покарання, яке слід відбувати реально, а за цим вироком суд дійшов висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням, тому з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, вирок від 17 червня 2020 року слід виконувати самостійно.

Водночас суд вказану правову позицію вважає релевантною до цієї ж ситуації, з урахуванням також тієї обставини, що суд не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком та при цьому суд враховує положення ч. 3 ст. 72 КК України, що основне покарання у виді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирішення питання щодо долі речових доказів стороною обвинувачення перед судом не порушувалось.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2020, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, виконувати самостійно.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирішення питання щодо долі речових доказів стороною обвинувачення перед судом не порушувалось.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1