КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/343/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 16 червня 2023 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України /ЄУН 389/525/19/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки судове провадження наразі не завершене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати. Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений ОСОБА_5 і оскаржує його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Ризики, заявлені прокурором та передбачені ст. 177 КПК України, - не знайшли свого підтвердження.

Судове слідство є довготривалим і обставини кримінального провадження протягом тривалого часу не знаходять свого підтвердження.

Заявлені ним клопотання - не розглядаються, а прокурор - не допускає його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Крім того, він має ряд хронічних захворювань, хворіє на бронхіальну астму та інші, набуті у слідчому ізоляторі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як вбачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України /ЄУН 389/525/19/. Кримінальне провадження №0002097 від 15.11.2018 року.

Згідно із пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_5 , 14 листопада 2018 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєю дружиною ОСОБА_6 , із застосуванням фізичної сили до останньої, завів її до приміщення сараю на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_1 .

У приміщенні сараю, ОСОБА_5 , реалізуючи виниклий умисел на вбивство ОСОБА_6 із особливою жорстокістю, облив голову, тулуб, кінцівки останньої бензином із пластикової пляшки, при цьому залив бензин і до ротової порожнини потерпілої, після чого підпалив ОСОБА_6 за допомогою запальнички, що мав при собі.

Потерпіла ОСОБА_6 , обійнята вогнем, вибігла із сараю на вулицю, де полум`я на ній загасив сусід ОСОБА_7 ..

Як наразі встановлено матеріалами, злочинними діями ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді обширних опіків тулубу, кінцівок, шиї - 2-4 ступенів, опіків верхніх дихальних шляхів, з подальшим розвитком опікового шоку, що, згідно із висновком експерта, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних у момент утворення.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в палаті лікарні; безпосередньою причиною смерті є опіковий шок.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У кримінальному провадженні триває судове слідство, призначаються судові засідання.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю.

Кримінальне правопорушення є особливо тяжким, покарання за яке передбачає позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Внаслідок кримінального правопорушення заподіяно тяжкі і невідворотні наслідки,.

Обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, утриманців не має, безробітний і не навчається, джерела доходу для проживання не має, по місцю реєстрації не проживає, не має міцних соціальних зв`язків.

Беручи до уваги наведене і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення.

Обвинувачений мешкає у населеному пункті, де вчинено кримінальне правопорушення, свідки та потерпілі, що проживають там же, йому знайомі.

Наявні підстави вважати, що обвинувачений може спробувати чинити незаконний вплив на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище. Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не встановлено.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо наявності ряду хронічних захворювань у обвинуваченого, - відсутні належні документальні докази на підтвердження цих доводів (відповідні медичні висновки тощо), а також того, що обвинувачений ОСОБА_5 не може у подальшому утримуватись під вартою за станом свого здоров`я.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим судовим рішенням, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 16 червня 2023 року включно, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4