УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 травня 2023 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ

«Вознесенська виправна колонія №72»)

захисник ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції

за допомогою сервісу EASYCON)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що суд не врахував його ставлення до вчиненого злочину, дані про його особу та зміну ставлення до праці.

Вказує, що не всі накладені на нього стягнення, є не істотними (заборонені речі, порушення розпорядку дня). Стосовно істотних, зауважує, що їх було три і то на початку відбування покарання з 23.11.2017р. по 16.05.2018р., тобто, менш ніж протягом одного року відбування покарання. Звертає увагу, що з 02.02.2022р. дисциплінарні стягнення до нього взагалі не застосовувались. Натомість із початку 2023 року, має два заохочення у виді подяки.

Пояснює, що залучався до ремонтних робіт майстерні, відповідально ставиться до поставлених завдань. Розкаюється у вчиненому та зробив для себе правильні висновки. Крім того, зазначає, що ввічливо спілкується з адміністрацією колонії, не конфліктує і засудженими. Вважає, що протягом усього строку відбування покарання процес його виправлення мав стабільну позитивну динаміку і на даний час апелянт готовий до самокерованої право слухняної поведінки у соціумі, а тому став на шлях виправлення, яке в подальшому можливе поза межами установи виконання покарань.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

11 квітня 2023 року, до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)», надійшло письмове клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В судовому засіданні прокурор та представник установи виконання покарань заперечували проти задоволення даного клопотання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 травня 2023 року, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд зазначив, що наявність 2-х заохочень та відсутність на час розгляду судом даного клопотання у засудженого ОСОБА_5 діючих стягнень самі по собі не можуть бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання. Хоча засуджений ОСОБА_5 відбув встановлену законом частину строку покарання, проте, враховуючи дані про його особу, суд не вбачав підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2019 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 7-ми років позбавлення волі, який вироком Кропивницького апеляційного суду від 02.09.2021 скасовано в частині кваліфікації дій та призначення покарання, а саме ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.185, за ч.3 ст.185, ч.1 ст.115, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 12-ти років позбавлення волі; на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 16.01.2017 по 02.09.2021 з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 16.01.2017, кінець 31.05.2024.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній за місцем відбування покарання характеризується негативно. В місцях позбавлення волі перебуває з 19.01.2017. З 09.11.2021 відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)». Фактично відбув три чверті строку призначеного покарання. Загалом за період відбування покарання має 2 заохочення (за підсумками роботи у ІV кварталі 2022 року та в І кварталі 2023 року), а також 10 стягнень, які погашено у встановленому законом порядку (останнє - в лютому 2022 року). В майстерні установи не працевлаштований, але залучається до ремонтних робіт, за що отримував заохочення. Участі в суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, не вбачає в цьому необхідності. За характером спокійний та врівноважений. У відносинах із засудженими неконфліктний. Дотримується провомірних взаємовідносин з адміністрацією установи. Підтримує зв`язок із рідними. У скоєних злочинах, зі слів засудженого, розкаюється.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Апеляційний суд також погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що наявність 2-х заохочень та відсутність станом на даний час у засудженого ОСОБА_5 діючих стягнень самі по собі не можуть бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, рішенням комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» від 07.12.2021 засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення. Після цього засуджений ОСОБА_5 мав одне стягнення, яке на даний час погашено.

Так, протягом періоду відбування покарання засуджений ОСОБА_5 заохочувався двічі (в 2023 році) та мав 10 стягнень (накладених в 2017, 2018, 2020-2022 роках). Хоча зазначені стягнення є погашеними, проте, вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання, та, з урахуванням положень ст.6 КВК України, не можуть свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

Доводи засудженого про те, що він довів своє виправлення не підтверджується матеріалами судової справи. Крім того, посилання засудженого на те, що стягнення, які застосовувались до нього є не істотними, апеляційний суд вважає хибними. Будь яке стягнення, є наслідком порушення вимог та правил установи, а тому який це саме вид стягнення, не має значення для оцінки поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає,а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 травня 2023 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді