Справа № 367/1546/23
Провадження № 1-кп/367/620/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000466 від 21.02.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, українця, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

20.02.2022, близько 17:50 год., (точного часу не встановлено), керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Note» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », рухаючись проїзною частиною вулиці Університетської в районі перехрестя із вулицею Високою міста Ірпінь Бучанського району Київської області, в напрямку м. Буча Київської області, діючи в порушення вимог п.п. 2.3 б) д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі-ПДР), згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та порушуючи вимоги п. 18.1 ПДР згідно з яким «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала, перетинаючи проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху керованого ОСОБА_4 транспортного засобу, пішохід ОСОБА_7 , не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на останню.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому медіальної лодижки лівої великогомілкової кістки, струсу головного мозку, а також забійної рани лоба та брови справа, які утворилися від дії тупого/их предмету/ів та відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня.

Порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 б), д), та 18.1 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_7 ?ячеславівні середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину, а саме суду показав, що 20.02.2022 близько 17.50 год., рухався автомобілем марки «Nissan Note» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », по вулиці Університетської в районі перехрестя із вулицею Високою міста Ірпінь та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість руху, не зупинився вчасно, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілу. В скоєному щиро розкаявся, щодо призначення покарання поклався на розсуд суду, разом з тим, просив не позбавляти його права керування. Заявлений цивільний позов не визнав.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримала обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 в обвинувальному акті, просила визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 та призначити обвинуваченому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з можливістю застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, з позбавлення права керування строком на 2 (два) роки. Цивільний позов задовольнити.

Захисник обвинуваченого щодо міри покарання покладався на розсуд суду, разом з тим, просив не позбавляти обвинуваченого права керування. В задоволенні цивільного позову просив відмовити.

Представник законного представника потерпілої просила суд суворо покарати обвинуваченого та призначити йому максимальне покарання, цивільний позов задовольнити.

Суд, при обранні виду та міри покарання, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, щиро каявся), особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, пенсіонер, за місцем проживання характеризується посередньо, систематично порушує правила дорожнього руху та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, шкоду, завдану потерпілій добровільно не відшкодував.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є необхідним та достатнім призначити покарання в межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Також суд вважає можливим застосувати ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства та буде достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості, що беззаперечно встановлює суспільну небезпеку з реальною загрозою заподіяння істотної шкоди людині, а тому приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк, визначений санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні законним представником потерпілої цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я фізичній особі, на підставі ч.1 ст. 1195 ЦК України, зобов?язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику Розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз?яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про страхування» визначено види обов`язкового страхування в Україні. П. 9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової транспортних засобів».

Станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 була застрахована ТДВ СК «Альфа - Гарант», поліс № 206327401.

Оскільки, в результаті неправомірних та винних дій обвинуваченого ОСОБА_4 було заподіяно фізичну шкоду у вигляді закритої черепно - мозкової травми, струс головного мозку, забійної рани лоба та брови справа, перелом медіальної лодижки лівої великогомілкової кістки, що понесено витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення для лікування здоров?я у розмірі 14 500,00 коп., що підтверджено документально а отже підлягають стягненню з ТДВ СК «Альфа - Гарант» у повному обсязі як страхове відшкодування.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, а також у душевних

стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями на підставі ч.1 ст.1167 ШК України, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

У зв?язку із ушкодженням здоров?я, заподіяного вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпілій ОСОБА_7 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя.

Вина обвинуваченого у спричиненні шкоди в судовому засіданні доведено повністю та не оспорюються обвинуваченим.

Таким чином, вимоги цивільного позову підлягають задоволенню повністю шляхом стягнення з обвинуваченого на користь законного представника потерпілої в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн. та стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» суми матеріальних збитків в розмірі 14500,00 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати за проведення судової технічно-транспортної експертири №СЕ-19/111-22/13161-ІТ від 30.05.2022 в розмірі 1716,20 грн.; судової технічно-транспортної експертири №СЕ-19/111-22/13163-ІТ від 13.05.2022 в розмірі 1029,72 грн.; судової технічно-транспортної експертири №СЕ-19/111-22/43768-ІТ від 20.102022 в розмірі 1887,80 грн., всього складають 4633,72 грн. та підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100,124,127,128,368 - 370,373,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимоги статті 75 КК України і звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

На підставі статті 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , року, такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) завдану моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», , на користь законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) завдану матеріальну шкоду в розмірі 14 500 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень).

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 4 633 грн. 72 коп.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ по справі: автомобіль «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вважати повернутим власнику .

На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст.ст. 394, 473 КПК України підстав.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі її подання - з дня вирішення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1