ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/267/23 Справа № 705/227/23 Категорія: ст. 81 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника Старобабанівської ВК №92 - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

засудженого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 7.02.2023 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначено ухвалою задоволене клопотання засудженого ОСОБА_8 та його звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину покарання 02 роки 06 місяців 03 дні.

Мотивами для постановлення такого рішення суду є те, що на момент звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 строку покарання. Згідно довідки про заохочення та стягнення від 1.02.2023 р., засуджений ОСОБА_8 за період з 2020 р. до 2023 р. має 4 заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки. У 2019 році мав одне стягнення, яке погашено у встановленому порядку. Згідно довідки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92» станом на 7.02.2023 р. не відбута ОСОБА_8 частина покарання становить 02 роки 06 місяців 03 дні.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що засуджений за період відбування покарання посередньо характеризується за місцем відбування покарання, сумлінно ставиться до праці, відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, виконує законні вимоги представників адміністрації установи, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує зв`язки з рідними, позову за вироком суду не має, на профілактичному обліку не перебуває, працевлаштований, за що має заохочення, приймає участь у суспільно-корисному житті установи.

Крім того, будь-яких фактів порушення засудженим режиму відбування покарання та іншої протиправної поведінки, які б свідчили про небажання стати на шлях виправлення та вказували б на зневажливе ставлення до праці, протягом останніх більш ніж 3 років матеріали справи не містять. Суд враховув, що майже всі стягнення були застосовані до ОСОБА_8 під час утримання в СІЗО, тобто до його засудження та фактичного відбування покарання, а перші заохочення засуджений отримав вже через рік з початку відбування покарання у СВК № 92. Суд дійшов висновку, що останній в повній мірі усвідомив наслідки вчиненого ним злочину, щиро шкодує про такі. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність його виправлення.

Суд не прийняв до уваги доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 не характеризувався позитивно протягом всього часу відбування покарання та кількість накладених на нього стягнень є більшою ніж заохочень, оскільки за результатом аналізу наданої установою характеристики та пояснень представника установи вбачається, що вказівка на те, що засуджений характеризується посередньо має формальний підхід, адже вона містить відомості про дотримання ним умов відбування покарання, активну позитивну динаміку поведінки за відсутності будь-яких негативних даних про його особу, що свідчить про те, що поведінка засудженого є стабільно позитивною протягом більшості строку відбування покарання, крім цього всі стягнення є погашеними та зняті в установленому законом порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 дотримано необхідні умови застосування вимог ст. 81 КК України, якими є те, що засуджений відбув необхідну частину покарання та став на шлях виправлення. Суд також вважав, що саме таке рішення сприятиме подальшій ресоціалізації засудженого після відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати ухвалу через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить допитати начальника відділення СПС № 4 ОСОБА_10 про недоліки в поведінці засудженого та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від покарання.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував доводи представника адміністрації колонії, наданих матеріалів та доводів прокурора про те, що засуджений за час відбування покарання не характеризується позитивно, через те, що «вказівка на те що засуджений характеризується посередньо має формальний підхід адже вона містить відомості про дотримання ним умов відбування покарання, активну позитивну динаміку та відсутності будь-яких негативних даних про його особу, що свідчить про те, що поведінка засудженого є стабільно позитивною протягом більшості строку відбування покарання».

Вказані висновки суду суперечать обставинам встановленим в ході судового розгляду, а також не відповідають вимогам необхідним для застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, передбаченим ст. 81 КК України.

Згідно ст. 81 КК України умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Ознака доведення виправлення означає відсутність у незацікавленої особи обґрунтованих сумнівів з указаного питання.

Застосування до осіб засуджених до позбавлення волі, передбачених законодавством заохочувальних норм у вигляді умовно-дострокового звільнення є важливим фактором стимуляції належної поведінки засуджених.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня, «необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Несправедливе застосування до засудженого ст. 81 КК України є не тільки умовою для вчинення вказаним засудженим нових злочинів, а й демонструє іншим засудженим можливість звільнення без докладання зусиль. Цим зводиться нанівець соціально-психологічна робота із засудженими та організація їх працевлаштування, на які держава витрачає значні ресурси.

Як вбачається з характеристики та особової справи засудженого, він відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, в результаті якого настала смерть людини. За весь період відбування покарання характеризувався посередньо. Під час утримання в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» - негативно.

За понад 5-річний строк відбування покарання засуджений отримав лише 4 заохочення (5.10.2020 р., 20.04.2021 р., 1.10.2021 р. та 9.01.2023 р.), що свідчить про низький ступінь старанності. З початку строку відбування покарання засуджений 9 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, останній раз 3.10.2019 р. Стягнення погашені в установленому законом порядку. Рішенням Комісії установи від 19.01.2023 р. було відмовлено в направленні до суду подання про умовно-дострокове звільнення засудженого, тому що він не довів свого виправлення.

Висновок суду про те, що ОСОБА_8 в повній мірі усвідомив наслідки вчиненого ним злочину (а не причини),щиро шкодує про такі (а не про вчинення злочину),що свідчить про доведеність його виправлення також суперечать обставинам встановленим в ході судового розгляду. Згідно матеріалів клопотання та в ході судового засідання ОСОБА_8 заявив, що категорично не визнає вину у злочині, за вчинення якого відбуває покарання (умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть його брата).

Висновок суду про фактично сумлінну поведінку засудженого за весь період відбування покарання на підставі того, що у змісті характеристики містяться відомості про дотримання ним умов відбування покарання, активну позитивну динаміку та відсутні негативні дані про його особу суперечить суті ст. 134 КВК України, згідно якої дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком кожного засудженого, що не може бути підставою для застосування заохочень.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р., висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Засуджений ОСОБА_8 за часу відбування покарання з 8.06.2018 р. характеризується посередньо. Згідно матеріалів особової справи жодного разу не характеризувався позитивно.

Вказуючи на формальний характер оцінки поведінки, як «посередньої» та неотримання пояснення цієї оцінки від представника колонії, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про допит начальника відділення СПС, в якому утримувався засуджений, та не з`ясував недоліки в поведінці засудженого, через які його поведінку в колонії вважають посередньою.

Таким чином, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 і просив її задовольнити по викладених у ній доводам, думку представника Старобабанівської ВК № 92 ОСОБА_7 , який при вирішенні цього питання покладався на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, місцевий суд не дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 7.06.2018 р. Соснівським райсудом м. Черкаси за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 8.06.2018 р. та у строк відбування покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.08.2017 р. до 7.06.2018 р.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 8.05.2019 р. вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 7.06.2018 р. стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України залишений без змін.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_8 , затвердженої начальником ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_11 - початок строку відбування покарання 8.06.2018 р., кінець строку відбування покарання 10.08.2025 р.

Тобто, на момент звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 строку покарання.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, засуджений може бути звільнений умовно - достроково від відбуття призначеного покарання після фактичного відбуття певного строку покарання та за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого суду про те, що під час судового розгляду було встановлено наявність необхідних умов для застосування положень ст. 81 КК України щодо засудженого та, що об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, що є підставою для відмови в застосуванні статті 81 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

На переконання апеляційного суду, на час розгляду клопотання засудженого було дотримано лише одну необхідну умову для застосування ст. 81 КК України - фактичне відбуття певного строку покарання, проте іншу обов`язкову вимогу Закону про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці повинен довести своє виправлення, засудженим ОСОБА_8 не дотримано та в судовому засіданні не встановлено.

Такі висновки підтверджуються відповідним змістом характеристики засудженого ОСОБА_8 від 1.02.2023 р., затвердженої начальником ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_11 (а. пр.6), згідно якого за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 характеризується наступним чином: під час перебування в СІЗО м. Черкаси характеризувався негативно, до праці не залучався, заохочень не мав. Режим утримання порушував 8 разів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, стягнення погашені у встановленому законом порядку.

За час відбування покарання у державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» характеризується посередньо. Дотримується порядку та умов відбування покарання, виконує законні вимоги персоналу установи. Працевлаштований в господарській обслузі установи кочегаром і за виконання своїх обов`язків тричі був заохочений правами начальника установи. Один раз порушив режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, але стягнення погашено у встановленому законом порядку.

На профілактичному обліку не перебуває, позову за вироком суду не має, разом з тим, вину у скоєному не визнає.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, затвердженої 1.02.2023 р., засуджений ОСОБА_8 за період 2020 р. - 2023 р. має 4 заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки. У 2019 р . мав одне стягнення, яке погашено у встановленому порядку (а. пр. 7).

Згідно довідки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92» станом на 7.02.2023 р. не відбута ОСОБА_8 частина покарання становить 02 роки 06 місяців 03 дні (а. пр. 11).

Відповідно до витягу з протоколу № 2 від 19.01.2023 р. засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, має 9 стягнень, тому більшістю голосів вирішили відмовити у умовно-достроковому звільненні (а. пр. 10).

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Апеляційний суд зауважує, що поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання, а не лише перед моментом виникнення права на певну пільгу.

З матеріалів провадження вбачається, що поведінка засудженого протягом всього часу відбування покарання не була зразковою, враховуючи наявність численних стягнень під час його перебування в СІЗО м. Черкаси та одного стягнення під час його перебування в «Старобабанівській виправній колонії № 92», які хоча й погашені, проте свідчать про відсутність стабільної позитивної поведінки засудженого протягом усього часу відбування покарання.

Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції при розгляді даного провадження дійсно допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які викладені в судовому рішенні, тому що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та як наслідок, допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено п. п. 2 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З викладеного вбачається, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, внаслідок чого суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно відмовити у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення як необґрунтованого , що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, тому що є обґрунтованою.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 405, 407, 411, 413 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 7.02.2023 р., якою задоволене клопотання засудженого ОСОБА_8 та його звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення.

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді