ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5658/19
Провадження № 1-кп/362/105/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000477 від 13.04.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Вільшанка, Васильківського району, Київської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, має на утриманні двох малолітніх доньок, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

07.04.2019 року, близько 24 години, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 перебували неподалік місцевого бару в центрі села Велика Вільшанка Васильківського (нині Обухівського) району Київської області, де між ними виник конфлікт, який переріс в сутичку під час якої у ОСОБА_11 виник прямий умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння ОСОБА_9 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та маючи на меті настання таких наслідків, з мотиву особистих неприязних відносин, ОСОБА_11 розпилив з перцевого аерозолю хмару ядовитого сполучення хімічних елементів, які спрямовані на враження ділянок тіла людини в іншому випадку слизової та ротової порожнини, очей в сторону ОСОБА_9 , який в свою чергу закрив обличчя руками та відвернувся, а ОСОБА_11 скориставшись безпорадним станом потерпілого, наніс йому один удар тупим предметом, який тримав в руці, в задню частину голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді лінійного перелому пірамідки скроневої кістки зліва, гострої лівосторонньої сенсоневральної посттравматичної приглухуватості, що відносяться до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які кваліфікуються за критерієм небезпеки для життя вмомент заподіяння.

Вказані дії ОСОБА_11 , під час досудового розслідування кваліфікована за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього певних обов`язків.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні наполягали на призначені покарання у межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України та просили задовольнити в повному обсязі цивільний позов.

Обвинувачений вину визнав частково, оскільки тілесні ушкодження він спричинив захищаючись від нападу на нього, просив ухвалити справедливе рішення, у задоволенні цивільного позову просив відмовити.

Захисник просив перекваліфікувати дії обвинуваченого із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, в задоволенні цивільного позову відмовити. Щодо міри покарання просив призначити мінімальне покарання передбачене за санкцією статті 128 КК України із застосуванням ст. 75 КК України. Також просив суд врахувати, що його підзахисний працює, але не офіційно, має на утриманні двох малолітніх доньок, які згідно акту селищної ради були йому передані, оскільки за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2022 року мати дітей була позбавлена батьківських прав.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Будучи допитаним в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень статей 353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 07.07.2019 року він знаходився в с. Велика Вільшанка біля магазину в компанії своїх знайомих. ОСОБА_11 там теж був. Коли обвинувачений ввімкнув світло фар свого автомобіля «Опель Вектра» в їх бік засліпивши їм очі, його товариш ОСОБА_13 попросив вимкнути світло. Далі між ними виник словесний конфлікт, який переріс в несловесний, внаслідок чого ОСОБА_11 дістав балончик і предмет схожий на биту. Розпиливши балончик ОСОБА_11 почав погрожувати ОСОБА_13 . Коли вони побачили, що ситуація стає небезпечною, він підійшов до обвинуваченого, щоб його заспокоїти, та хотів поговорити з ним, але той висловив на його адресу погрозу, що його вб`є. Думає це через особисту неприязнь. Далі ОСОБА_11 розпилив балончик йому в очі. Він повернувся хотів присісти і відчув сильний удар в задню ліву частину голови, після чого він знаходився на землі тримаючись за голову. До нього підійшли знайомі, які почали надавати йому допомогу. В подальшому обвинувачений втік, на місці пригоди він його не бачив. Далі йому викликали швидку медичну допомогу, він проходив лікування більше 6 місяців, має ряд захворювань після цієї травми. Просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_13 суду показав, що точну дату коли це було він не пам`ятає, але це був літній час в 2019 році, десь приблизно о 23 годині він разом із ОСОБА_14 приїхали на його автомобілі до кафе в с. Велика Вільшанка, яке було вже зачинено. Там поряд гуляла молодь, вони її знали і підійшли до неї, там був і ОСОБА_9 . Біля них стояв автомобіль на латвійських номерах «Опель Вектра» водій якого почав блимати фарами. Потім ввімкнув світло фар. Він зробив зауваження щоб водій автомобіля вимкнув світло фар, на що йому нецензурно відповіли. Тому, він підійшов до автомобіля, в якому побачив ОСОБА_11 . Він попросив його виключити світло фар та від`їхати, бо там мають ходити люди. Між ними розпочалася словесна сварка, після чого ОСОБА_11 бризнув йому в обличчя аерозоль із балончика. Він зробив десь три кроки назад і впав бо лице, очі все запекло. Коли він зміг відкрити очі то побачив, як ОСОБА_11 бігав тримаючи в руках блискучий металевий предмет схожий на біту, а в потерпілого ОСОБА_9 була розбита голова. Вони викликали швидку медичну допомогу, якою потерпілого ОСОБА_9 відправили до лікарні. Від інших свідків він дізнався, що саме ОСОБА_11 вдарив потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_15 суду показав, що із потерпілим вони дружать, а обвинувачений його знайомий. Це було десь в квітні місяці 2019 року, близько 24 години він разом з потерпілим ОСОБА_9 та іншими знаходився в центрі села В.Вільшанка поруч із кафе і магазином, який був зачинений. Коли вони спілкувалися між собою до них під`їхав автомобіль «Опель Вектра», чорного кольору. При цьому в автомобілі були включені фари, які засліплювали його та інших. ОСОБА_13 , попросив у ОСОБА_11 вимкнути світло фар в автомобілі. Коли до ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_13 той бризнув аерозоль із балончика в обличчя ОСОБА_13 . Потерпілий ОСОБА_9 підійшов до автомобіля та намагався заспокоїти ОСОБА_11 , який вийшов із авто, але той бризнув аерозолем із балончика в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , який нагнувся і в цей час наніс йому удар трубою чи битою по голові. Вони підійшли до потерпілого ОСОБА_9 , а ОСОБА_11 покинув машину та втік.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_14 суду показав, що він знайомий із потерпілим та обвинуваченим. Десь це було на весні 2019 року, число він не пам`ятає, вони разом із ОСОБА_13 приїхали в с. В.Вільшанка в центр села, де побачили знайомих та підійшли до них, а обвинувачений сидів в автомобілі, в якому горіло світло фар, яке сліпило їх компанію. ОСОБА_13 підійшов до автомобіля, ОСОБА_11 бризнув йому в очі газ, потім підійшов потерпілий ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , який намагався заспокоїти ОСОБА_11 , але ОСОБА_11 йому теж бризнув в очі газом та із авто взяв предмет схожий на трубу світлого кольору, після чого потерпілий почав присідати, та ОСОБА_11 наніс потерпілому удар в район голови, це відбулося миттєво, після чого ОСОБА_11 ще розпилив газ із балончика та втік. Хлопці викликали для ОСОБА_9 швидку медичну допомогу.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_16 суду показав, що він із потерпілим є товаришами, а обвинувачений односельчанин. Якого числа він не пам`ятає, у квітні 2019 року, вдень вони допомагали ОСОБА_13 по господарству. Потім поїхали разом із ОСОБА_13 до бару в с. В.Вільшанка де відпочивали, спілкувалися біля бару. Десь о 23 годині закрився бар. Потім до бару під`їхало авто, в якому на водійському сидінні сидів ОСОБА_11 . Він не пам`ятає сам він був в авто чи ні. В авто було включено дальнє світло фар, воно їм заважало, ОСОБА_13 підійшов до автомобіля ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_11 розпилив з вікна автомобіля ОСОБА_13 газовим балончиком, далі ОСОБА_11 вийшов із автомобіля і конфлікт почав переміщатися до автобусної зупинки. Пізніше він почув глухий удар і побачив, як потерпілий ОСОБА_9 присів тримаючись за затилок голови. Пізніше вони побачили, що удар був нанесений чи трубою чи чимось схожим. Чи була труба у ОСОБА_11 коли він виходив з авто, він не бачив, тільки потім бачив в руках у ОСОБА_11 щось блискуче схоже на трубу. Потім ОСОБА_11 направився в бік озера, трубу мабуть забрав собою, але він цього не бачив.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_17 суду показав, що потерпілий є його другом, обвинувачений знайомий. Дату він точно не пам`ятає тільки те, що це було у 2019 році десь біля опівночі, в с. В.Вільшанка біля місцевого бару. Після закриття бару вони стояли біля нього компанією, ОСОБА_11 , який знаходився в автомобілі почав світити фарами на всіх. Після чого в нього почався конфлікт з ОСОБА_13 . Коли потерпілий ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 щоб заспокоїти його то той вдарив його по голові блискучою палкою, як нержавійка залізна, потерпілий ОСОБА_9 впав. Він підійшов до нього підняв його та викликав швидку допомогу, а потім він поїхав разом із ОСОБА_9 до лікарні. Він добре бачив, як ОСОБА_11 наніс удар палкою, яку тримав у правій руці по голові потерпілого ОСОБА_9 . З обвинуваченим разом був ОСОБА_18 , який стояв біля автомобіля.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_18 суду показав, що це було у 2019 році, точної дати він не пам`ятає, він разом із ОСОБА_11 сиділи в автомобілі та пили каву біля місцевого бару в с. В.Вільшанка. Там стояла компанія молодиків, яким щось не сподобалося. Вони підійшли та почали бити ОСОБА_11 , інший молодик почав його витягувати з машини. Він відійшов у сторону так як злякався і далі нічого не бачив. Він бачив, що коли втікав ОСОБА_11 він використовував газовий балончик. Він не бачив, як ОСОБА_11 наносів удар потерпілому ОСОБА_9 . Все відбувалося біля автобусної зупинки. Йому відомо, зі слів, що потерпілий отримав тілесні ушкодження, від обвинуваченого, але які йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнав частково, саме тільки в тому, що він захищався, і у нього не було ніякого мотиву наносити травми та суду показав, що 07.04.2019 року перебуваючи на території місцевого кафе бару в с. В.Вільшанка він зустрівся із другом ОСОБА_18 , де взяли каву і солодощі в кафе. Десь приблизно о 23:30 год., вони вийшли на вулицю і помітили, що по ліву сторону на парапеті компанія розпивала спиртні напої. Вони із ОСОБА_18 сіли в автомобіль, щоб випити каву. Так як час був вже 24 год. ночі і бар закривається, а по селу ліхтарі вимикають. Коли ліхтарі вимкнули, хлопці, які розпивали спиртні напої включили ліхтарі, які світили йому в авто і дуже заважали. Він відкрив двері автомобіля і попросив, щоб розвернули ліхтарі. Хлопці його почули, але проігнорували його прохання, він все зрозумів, сів в авто і ввімкнув фари авто на них. Вони звернули на це увагу і у них розпочалася словесна перепалка. З компанії вийшов хлопець на ім`я ОСОБА_19 з поганими намірами, і перед ним зупинився. Потім підійшов ОСОБА_13 до авто і вдарив його в обличчя і на 2-3 секунди він втратив свідомість. Він відлетів аж до пасажирського сидіння, де сидів ОСОБА_18 . Він не зрозумів, але певно ОСОБА_13 хотів його витягнути із автомобіля, але він його ногами штовхнув, щоб він його не чіпав. ОСОБА_13 впав на мотоцикл, а потім він побачив, що його друга хтось висмикнув з автомобіля. Поки він вийшов із автомобіля ОСОБА_13 продовжив свої хуліганські дії, а тому він взяв газовий балончик зі свого автомобіля і йому довелося його застосувати. Потім потерпілий ОСОБА_9 підійшов до всіх. Коли він застосував газовий балончик ОСОБА_13 та інші теж потрапили під дію газового балончика і вони чомусь почали битися між собою. ОСОБА_13 дістав пістолет і погрожував, але його син забрав пістолет і заховав його. Далі всі почали за ним бігати і погрожувати розправою, він розумів що вони п`яні і це все було очікувано. Коли його переслідував він використовував газовий балончик, але він тоді вже закінчився і він його викинув. ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та інші почали його оточувати, напевно щоб напасти на нього. ОСОБА_9 різко скоротив дистанцію і почав наносити йому удари. Він вдарив ОСОБА_9 в спину, а потім він перекинув його через себе і ОСОБА_9 вдарився об асфальт, а його знайомі викликали швидку. Потім він від знайомих дізнався, що ОСОБА_9 перебуває на лікуванні в лікарні. Віну визнає частково, оскільки в нього не було ніякого мотиву наносити травми потерпілому, бо він захищався. У задоволенні цивільного позову просить відмовити.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення, тощо, відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про злочин, передбачений за ч. 1 ст. 121 КК України внесені 13.04.2019 року о 08:57:20 год. №0000477 (т. 1 а.с. 89).

Як вбачається із заяви батька потерпілого - ОСОБА_20 від 08.04.2019 року в ніч із 07.04 на 08.04.2019 року в с. Велика Вільшанка Васильківського р-ну Київської області ОСОБА_11 наніс удар по голові його синові ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 91).

Відповідно до наданого листа Центральної районної лікарні від 11.04.2019 року №208, що 07.04.2019 року в 02-30 год. бригадою екстреної медичної допомоги до приймального відділення Васильківської ЦРЛ доставлений пацієнт ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу діагнозу ЗЧМТ, струс головного мозку, у зв`язку з чим осатаній був госпіталізований в неврологічне відділення Васильківської ЦРЛ. 10.04.2019 року в 12.00 год. пацієнт ОСОБА_9 направлений на до-обстеження та подальше лікування у нейрохірургічне відділення КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» (т.1 а.с.92).

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту та дослідженого в судовому засіданні відеозапису до нього від 17.07.2019 року потерпілий ОСОБА_9 розповів та показав обставини конфлікту, який виник між ним та обвинуваченим та спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а саме, що 08.04.2019 року він разом із компанією його знайомих перебували біля бару в с. Велика Вільшанка де о 00:00 год. під`їхав автомобіль темного кольору марки «Опель Вектра» з якого вийшов ОСОБА_11 між яким і його знайомим почалася словесна перепалка. Потім ОСОБА_11 використав газовий балончик. ОСОБА_9 просив ОСОБА_11 щоб він заспокоївся. Після цього ОСОБА_11 підійшов до багажника автомобіля та витягнув металеву биту, він ще раз його попросив заспокоїться, але він використав знов газовий балончик, після чого він присів і у положенні сидячи ОСОБА_11 наніс йому удар металевим предметом схожим на биту в задню частину голови. Далі він прийшов у свідомість, його знайомі почали його піднімати та підвели до автобусної зупинки, звідки його забрала швидка медична допомога (т. 1 а.с. 95-97, 122).

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту та дослідженого в судовому засіданні відеозапису до нього від 17.04.2019 року свідок ОСОБА_15 розповів та показав про обставини конфлікту між ним і ОСОБА_11 , а в подальшому між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 та нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, а саме: що він перебував в компанії ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 . Поруч стояв автомобіль чорного кольору «Опель» в якому знаходився ОСОБА_11 у них стояв каганець, ОСОБА_11 включив світло фар в автомобілі, та підійшовши до них сказав, щоб вони виключили своє світло бо воно ріже в очі. Потім ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_11 і сказав щоб він виключив світло фар, на що ОСОБА_11 дістав балончик і почав розпиляти його. Вони підійшли до нього, а він відійшов до багажнику свого автомобіля, відкрив його, та дістав звідти типу залізної бити. ОСОБА_9 стояв навпроти ОСОБА_11 , вони про щось говорили, після чого ОСОБА_11 почав забризкувати на ОСОБА_9 із газового балончика, ОСОБА_9 ухилявся від балончика, після чого ОСОБА_11 вдарив його в задню частину голови залізним предметом. Після цього ОСОБА_11 почав також використовувати газовий балончик та тікати. Вони відвели ОСОБА_9 до зупинки та чекали на швидку і поліцію (т. 1 а.с. 113-117).

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту та дослідженого в судовому засіданні відеозапису до нього від 17.07.2019 року проведеного із ОСОБА_17 , останній розповів та показав, про обставини конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 та нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме: що із в ніч 07.04 на 08.04.2019 року під`їхав автомобіль іномарка, чорного кольору. Він стояв в компанії з ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 відпочивали, під`їхав на автомобілі марки «Опель» ОСОБА_11 та почав світити дальнім світлом фар, на що ОСОБА_13 зробив йому зауваження, на яке він агресивно відреагував, в них виникла словесна перепалка, ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_11 , щоб заспокоїти його, на що той дістав газовий балончик та розпилив газ. Потім ОСОБА_9 разом із ним підійшли до ОСОБА_11 , щоб заспокоїти його на що він почав грубо відповідати ОСОБА_9 , потім ОСОБА_11 підійшов до багажника свого автомобіля та дістав звідти залізну трубу чи щось металеве бо предмет був блискучий. ОСОБА_9 підійшов до нього після чого ОСОБА_11 розпилив на нього газовим балончиком та вдарив ОСОБА_9 із заді в область голови металевим предметом (т. 1 а.с. 98, 117-121).

Відповідно до висновку експерта № 210 від 03.07.2019 року у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: лінійний перелом пірамідки скроневої кістки зліва, гостра лівостороння сенсоневральна посттравматична приглухуватість, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого твердого предмету (т.1 а.с.123-124).

Постановою старшого слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_22 від 02.08.2019 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000477 від 13.04.2019 року з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України (т. 1 а.с.125-126).

Згідно до висновку експерта № 223 від 02.08.2019 року у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: лінійний перелом пірамідки скроневої кістки зліва, гостра лівостороння сенсоневральна посттравматична приглухуватість. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитись за обставин, вказаних ним під час слідчого експерименту та за обставини вказаних свідком ОСОБА_15 під час слідчого експерименту (т.1 а.с.127-129).

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Тож, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту та дослідженого в судовому засіданні відеозапису до нього від 03.09.2019 року проведеного із ОСОБА_11 розповів та показав, про обставини конфлікту, який стався 07.04.2019 року між ним та ОСОБА_9 (т.1 а.с.131-135).

Протокол слідчого експерименту від 17.07.2019 року проведеного із свідком ОСОБА_14 судом не досліджувався у зв`язку із тим, що прокурор не надав відеозапис до нього.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Крім того, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст. 128 КК України як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, виходячи з наступного.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

За нормативним визначенням, умисне тяжке тілесне ушкодження з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (стаття 24 КК). Необережне тяжке тілесне ушкодження характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Наведене свідчить про те, що розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених вище злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_11 відносно ОСОБА_9 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень були спричинені потерпілому внаслідок нанесення одного удару тупим предметом, в задню частину голови.

Тобто обвинувачений діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду здоров`ю іншій особі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2014 року у справі № 5-13кс14.

Правдивість та об`єктивність показань потерпілого, свідків, які були допитані судом, не викликають сумніві, оскільки ці докази підтверджено сукупністю інших безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів.

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя - це кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

За сталою судовою практикою, яка не викликає критики, передбачається, що умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Таким чином, якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретним умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суд оцінив докази, що мали значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу ОСОБА_11 , зокрема те, що обвинувачений на ґрунті раптово виниклих, особистих, неприязних відносин, які в нього склались із потерпілим, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 один удар тупим предметом в життєво важливий орган - в задню частину голови, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді: лінійного перелому пірамідки скроневої кістки зліва, гострої лівосторонньої сенсоневральної посттравматичної приглухуватості, що відносяться до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже, обвинувачений після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, не викликавши швидкої медичної допомоги, таким чином не надавши первинної медичної допомоги.

Таким чином, заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація і характер та поведінка обвинуваченого після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, беззаперечно свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 , кваліфікувавши дії останнього за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у спричиненні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Також суд ураховує п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обставин, що у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_11 судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 передбачених до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце реєстрації та місце постійного проживання, де загалом характеризується посередньо, працює, але не офіційно, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, яких мати позбавлена батьківських прав, а дітей було передано йому на виховання, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони захисту, а також позицію потерпілого та його представника; а також наслідки вчиненого кримінального правопорушення та поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, наявність співчуття до потерпілого, часткове визнання вини, відсутність відшкодування шкоди потерпілому.

Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений не намагався виправити наслідків ситуації, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, згідно з якою на час скоєння кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України є тяжким злочином; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

При цьому, враховуючи вищевикладене, зокрема ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, суд доходить висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням, із встановленням йому іспитового строку і покладенням на нього відповідних обов`язків.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенціїпро захист прав людини та основоположних свобод, в момент його винесення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Щодо пред`явленого цивільного позову, суд входить з наступного.

Представник потерпілого в інтересах потерпілого в судовому засіданні до початку судового розгляду по суті заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 37 229, 19 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. (т. 1 а.с.10-30).

Так, потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду у розмірі 37 229, 19 грн. та моральну шкоду у розмірі 300 000 грн., а також відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_11 пред`явлений позов не визнав, оскільки він не мав наміру спричиняти шкоду, а також у нього відсутні такі кошти на відшкодування.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого/цивільного позивача - ОСОБА_9 до обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 49 КК України потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Згідно зі ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Унаслідок неправомірних дій ОСОБА_11 , що виявилися у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в результаті чого потерпілий вимушений був витрачати кошти на своє лікування, що підтверджується наданими квитанціями у розмірі 37 229, 19 грн (т.1 а.с.15-22).

Дослідивши надані позивачем ОСОБА_11 докази, суд доходить висновку, що затрати ОСОБА_9 на лікування підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.ч. 3 та 4. ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (далі - Постанова) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому згідно п. 5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, потерпілий вказав, що він зазнав моральних страждань, страждає у зв`язку з суттєвим погіршенням здоров`я. Це виражається в необхідності відвідувати ряд лікарів для постійних консультацій та перебувати на постійному медикаментозному лікуванні. Також він не має можливості вести нормальний спосіб життя, займатися спортом та нормально чути навколишній світ. Це неймовірний жах і неймовірні душевні страждання коли перед цим здоровий чоловік в наслідок отримання ним тілесних ушкоджень не може повноцінно жити та сприймати життя в радість так як воно дається йому з болем.

З урахуванням обставин справи та засад розумності, виваженості та справедливості суд доходить висновку про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, суд дійшов до наступного висновку.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 надав до цивільного позову свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5943/10 та посвідчення адвоката (т. 1 а.с.23).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та кримінальному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Що узгоджується з правовим висновком Великої палати Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі №755/9215/15 та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом, акта приймання виконаної роботи, а також довідки - розрахунку сплаченого потерпілим або меморіальний ордер, відсутність заяви потерпілого ОСОБА_9 про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, суд приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84-86, 100, 124, 128, 129,369-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_11 , від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

У відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати із 13 вересня 2023 року.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 37 229 грн. 19 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 87 229,19 грн.

У задоволенні решти вимог цивільного позову - відмовити.

У частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_23