Справа № 638/5960/23
Провадження № 1-кс/638/1186/23
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001511 від 24.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, про арешт майна,

встановив:

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна, в якому простить накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події від 13.06.2023 за адресою: м. Харків, вул. Владислава Зубенко, 76-А, в період часу з 22:00 год. до 22:30 год. автомобіль марки Fiat, модель: Doblo Cargo Nuovo, днз. НОМЕР_1 2012 року, vin НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовує наступним.

В ході досудового розслідування встановлено, що 23.09.2022 року до Харківського РУП №3 надійшла заява від гр. ОСОБА_4 про те, що в у ніч з 21.09.2022 року невстановлена особа здійснила незаконне заволодіння автомобілем Fiat Doblo Cargo Nuovo д.н.з. НОМЕР_3 , vin НОМЕР_2 з приміщення території приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , чим гр. ОСОБА_4 було спричинено матеріальну шкоду.

За даним фактом 24.09.2022 року, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001511 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В ході досудового розслідування, було допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , який повідомив, що невстановлені особи в ході досудового розслідування особою, маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаними про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», попередньо розподіливши ролі вчинення злочину та заготувавши не встановлений в ході досудового розслідування предмет для вчинення злочину, 22.09.2022, близько 18 год. 30 хв., прибули до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , заздалегідь заготовленим предметом, який в ході досудового розслідування не було встановлено, перерізали дроти сигналізації, та перелізли через паркан на території домоволодіння, після чого шляхом пошкодження ролетів, розташованих в приміщенні гаражу буд. АДРЕСА_1 потрапили до приміщення будинку звідки викрали: автомобіль Fiat Doblo Cargo Nuovo Д.Н.З. АХ4749CP 2012 року, vin НОМЕР_2 , приблизною вартістю 12000 доларів США.

13.06.2023 до оператора «102» надійшло повідомлення про «підозріле авто за адресою: м. Харків, вул. Владислава Зубенко, 76-А», по приїзду на місце працівниками патрульної поліції було встановлено, що на місці знаходиться автомобіль Fiat Doblo Cargo Nuovo Д.Н.З. АХ4749CP 2012 року, який дійсно перебуває у розшуку за заявою ОСОБА_4 .

В ході огляду місця події від 13.06.2023 за адресою: м. Харків, вул. Владислава Зубенко, 76-А в період часу з 22 год. 00 хв. до 22 год. 30 хв. в присутності понятих було виявлено та вилучено автомобіль марки Fiat, модель: Doblo Cargo Nuovo, Д.Н.З. НОМЕР_4 року, vin НОМЕР_2 , який було вилучено та визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Виходячи з цього, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені в ході огляду місця події від 06.03.2023 - речі.

Прокурор зазначила, що повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об?єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання без її участі, та без аудіо та відеофіксації.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2023 року відповідно до ст. 214 КПК України до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, де з короткого викладу обставин вбачається, що у ніч з 21.09.2022 року невстановлена особа здійснила незаконне заволодіння автомобілем Fiat Doblo Cargo Nuovo днз НОМЕР_1 2012 року, vin НОМЕР_2 , з приміщення території приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , чим ОСОБА_4 було спричинено матеріальну шкоду.

Метою накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки Fiat, модель: Doblo Cargo Nuovo, днз. НОМЕР_1 2012 року, vin НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_4 , є забезпечення збереження речових доказів та здійснення відповідних слідчих дій.

Слідчий суддя зазначає, що у справах за клопотаннями сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, крім передбачених КПК України підстав для такого арешту, слідчий та прокурор також мають довести наявність події злочину та зв`язок речей, про арешт яких порушується питання, з обставинами злочину.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що в клопотанні відсутні посилання на обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, а також розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Не приєднано таких доказів і до матеріалів клопотання.

Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001511 від 24.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, про арешт майна - задовольнити частково.

Заборонити проводити відчуження у будь-який спосіб автомобіля марки Fiat, модель: Doblo Cargo Nuovo, днз. НОМЕР_1 2012 року, vin НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1