Справа № 694/462/20
Провадження №1-кп/694/65/23 ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
27.07.2023 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Юрківка, Звенигородського району, Черкаськоїобласті, проживаючого по АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше несудимого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 317 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку)
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , у жовтні 2019 року, в невстановлений слідством день та час за місцем свогопроживання по АДРЕСА_1 , умисно, маючи на меті викликати у ОСОБА_9 бажання вжити наркотичні засоби, шляхом вмовляння, схилив останню до вживання наркотичного засобу каннабісу, за допомогою саморобного пристрою для паління, який 23.01.2020 в період часу з08.53 год. до 09.48 год. за вказаним місцем проживання ОСОБА_7 , працівниками поліції виявлено та вилучено під час проведення санкціонованого обшуку, на поверхні якого, згідно висновку експерта №2/202 від 31.01.2020 виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 1,010 г.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 315 КК України - схиляння певної особи до вживання наркотичних засобів.
Він же, восени 2019 року, у невстановлений слідством день та час, в с. Іскрине, Шполянського району, Черкаської області, на території колишньої ферми нарвав рослини ззовні схожих на рослини коноплі, які перевіз до свого місця проживання по АДРЕСА_1 , де подрібнивши виготовив з них наркотичний засіб - канабіс, який зберігав за місцем свого проживання для власного вживання без мети збуту, коли 23.01.2020 в період часу з 08.53 год. до 09.48 год. за вказаним місцем проживання ОСОБА_7 , працівниками поліції було проведено санкціонований обшук, в ході проведення якого було виявлено та вилучено вказану подрібнену речовину рослинного походження, яка згідно висновків експерта №2/203 від 28.01.2020 і №2/204 від 29.01.2020 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений - канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 14,44 г., та саморобний пристрій для паління на поверхні якого, згідно висновку експерта №2/202 від31.01.2020 виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 1,010 г.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України - незаконне придбання, перевезення, виготовлення,
зберігання наркотичних засобів, без мети збуту вчинене особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 317 КК України.
Він же, 22.01.2020, в ранковий час за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , не маючи корисливого мотиву, умисно, маючи на меті створити сприятливі умови для вживання наркотичних засобів, надавав ОСОБА_10 приміщення житлового будинку для вживання наркотичного засобу каннабісу, за допомогою саморобного пристрою для паління, який 23.01.2020 в період часу з 08.53 год. до 09.48 год. за вказаним місцем проживання ОСОБА_7 , працівниками поліції виявлено та вилучено під час проведення санкціонованого обшуку, на поверхні якого, згідно висновку експерта №2/202 від 31.01.2020 виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено екстракт каннабісу, масою в перерахунку на суху речовину 1,010 г.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 317 КК України - надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.
Він же, 28.01.2020 близько 08.30 год., діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись і вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через незачинені вхідні двері проник до житлового будинку ОСОБА_11 , який розміщений по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_11 бувший у використанні Т2 ресивер «Тгіmах ТR-2012НD», вартістю 263,33 гривень, після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав і пояснив, що не схиляв потерпілу ОСОБА_9 до вживання наркотичних засобів, а лише пропонував палити їй звичайний табак. Щодо правопорушення передбаченого ст.. 317 КК України Король вказав, що також його не скоював, а ОСОБА_10 вже прийшов до нього у стані наркотичного сп`яніння. Щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, вказав, що також його не вчиняв, оскільки жодних наркотичних засобів не зберігав, а що було вилучене у нього під час обшуку не пам`ятає. Так само і не вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України також вказавши, що нічого не викрадав.
Потерпіла ОСОБА_11 , яка була належним чином повідомлена про місце, час та дату розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилась. Натомість надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При винесенні рішення та призначенні покарання покладається на розсуд суду.
В судовому засіданні були допитані свідки, які дали наступні покази.
Свідок ОСОБА_12 пояснила, щоу січні 2020 року потерпіла ОСОБА_11 повідомила їй, що до неї прийшов ОСОБА_7 та просив їжу і гроші, до цього він допомогав інколи потерпілій по господарству вони в цей час пішли з потерпілою разом годувати курей, а він у цей час зайшов у будинок і потім швидко звідти вибіг. Коли вони зайшли до будинку, побачили, що зник відео приймач, потім зателефонували до поліції. Відеоприймач їм повернули співробітники поліції приблизно через два місяці.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що мав дружні відносини з ОСОБА_7 . Останній вживав наркотичні засоби. Свідкові ОСОБА_7 також пропонував курити канабіс, що останній зробив лише один раз вдома у ОСОБА_7 в с. Юрківка на початку 2020 року.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 з 2015р. і він неодноразово вмовляв її спробувати наркотичні засоби, просячи «спробуй, тобі сподобається…». В їх родині були певні непорозуміння через вживання ОСОБА_7 наркотичних засобів, неодноразове проходження лікування останнім і схиливши її до вживання, він думав, що їй сподобається і їх стосунки налагодяться. Вона мала двох малолітніх
дітей і відмовлялась, проте внаслідок тривалих вмовлянь і погроз вона погодилась. Канабіс постійно знаходився у нього в гаражі так само як і саморобний пристрій для паління.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що їй було відомо про те, що ОСОБА_7 вживає наркотичні засоби, особисто неодноразово чула запах канабісу, коли він курив. Також була свідком того, що ОСОБА_7 бив ОСОБА_9 .
Від допиту решти заявлених стороною обвинувачення свідків зазначених у обвинувальному акті сторона обвинувачення, сторона захисту відмовилися.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
- дані протоколу обшуку від 23.01.2020, відповідно до якого проводився обшук домоволодіння по АДРЕСА_1 за участю ОСОБА_7 .При проведенні обшуку ОСОБА_7 особисто повідомив, що у його будинку зберігається наркотичний засіб канабіс. У приміщенні даного будинковолодіння було виявлено поліетиленовий пакет із розсипчастою речовиною зеленого кольору, схожу на наркотичний засіб канабіс та саморобний пристрій для паління (а.с. 235-237, т.1);
- дані постанови про визнання речовими доказами від 23.01.2020, відповідно до якоївилучені у ході обшуку речі було визнано речовими доказами (а.с238, т.1);
- дані висновку експерта №2/203 від 28.01.2020, відповідно до якого речовина рослинного походження зелено-коричневого кольору, яка надана на дослідження в складі суміші, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс. Маса висушеного наркотичного засобу становить 1,43г (а.с.240-244, т. 1);
- дані висновку експерта №2/204 від 29.01.2020, відповідно до якого подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка надана на дослідження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс. Маса висушеного наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину становить 13,01г (а.с.2-6, т. 2);
- дані висновку експерта №2/202 від 31.01.2020, відповідно до якого на поверхні наданої на експертизу пляшки з полімерного матеріалу горловину якої обмотано фольгою виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено екстракту канабісу. Маса особливо небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу в перерахунку на суху речовину становить 0,010г (а.с.9-12, т. 2);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_7 проник до належного їй домоволодіння та викрав Т-2 ресивер (а.с. 18, т.2 );
- дані протоколу огляду місця події від 28.01.2020, відповідно до якого було проведено огляд будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 (а.с.19-22, т.2);
- дані заяви про добровільну видачу ОСОБА_14 від 30.01.2020, відповідно до якої останній видав співробітникам поліції тюнер Тгіmах, який залишив йому на зберігання ОСОБА_7 (а.с. 25, т.2);
- даними висновку експерта №8/131 від 06.02.2020, відповідно до якого ринкова вартість ресивера «Тгіmах ТR-2012НD» становить 263,33 гривень (а.с. 31-35, т.2);
Судом досліджені характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 .
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 317КК України,, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами. Також суд вважає доведеною і вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України, проте не погоджується з наведеною кваліфікацією, обґрунтування чого буде наведене.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 надані в судовому засіданні про те, що він не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так ОСОБА_7 при проведенні обшуку вказував, що у належному йому приміщенні вживав наркотичні засоби свідок ОСОБА_10 , що відображено на відеозаписі, який є додатком до протоколу обшуку, аналогічне вказував і свідок у судовому засіданні. Крім того суд звертає увагу на те, що обвинувачений неодноразово змінював свої покази, що також розцінюється судом як спроба уникнути відповідальності.
Крім того ОСОБА_7 вказав, що він давав інші покази на досудовому розслідуванні оскільки до нього застосовувався як фізичний так і психологічний тиск зі сторони співробітників поліції. Проте з заявами щодо такого тиску він не звертався з огляду на те, що не був обізнаний про наявність у нього такого права.
Відтак, суд розцінює невизнання вини обвинуваченим як спосіб захисту та спробу уникнення кримінальної відповідальності, оскільки всі його покази спростовуються досліденими в судовому засіданні доказами в їх сукупності і взаямозв`язку так і кождним окремо.
Доводи сторони захисту щодо порушення процесуальних норм при проведенні досудового розслідування та визнання недопустимих доказів суд не приймає до уваги з огляду на наступне.
Так, обгрунтовуючи клопотання про недопустимість доказів сторона захисту послалася на те, що Т2 тюнер «Тгіmах ТR-2012НD» був вилучений оперативними працівниками, які не мали на те законних повноважень, оскільки їм не було надано відповідного доручення слідчим. Керуючись доктриною «плодів отруйного дерева» визнанню недопустими підлягають і такі докази як протокол огляду предмета від 03.02.2022 і постанова про визнання речовими доказами від 03.02.2022 і висновок експерта від 03.02.2022 № 8/131.
Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 87 Кримінального Процесуального Кодексу України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
При цьому Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 сформулював висновок про застосування норм права, відповідно до якого вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів слід виходити з того, що ці
положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
У цьому контексті потрібно зазначити, що вказаний Т2 тюнер «Тгіmах ТR-2012НD» був отриманий не шляхом проведення слідчої дії, а шляхом збирання речових доказів, зокрема, подання вказаного доказу особою, яка не має зацікавленості в даній кримінальній справі. Таке надання доказу було здійснене на підставі заяви про добровільну видачу адресовану начальнику Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області. Правова природа подання доказів є іншою, ніж одержання їх шляхом проведення слідчих дій, оскільки подання доказів має наслідком їх отримання, що полягає у прийманні того, що надсилається, надається або вручається, тобто при отриманні певна особа добровільно передає, надає, представляє матеріали відповідній посадовій особі. При отриманні предметів та документів, представлених особою для залучення їх до справи в якості доказів, орган дізнання, слідчий або суд повинні допитати особу, яка подає даний предмет чи документ, з метою з`ясування джерела та обставин їх отримання, потім здійснити огляд цих предметів або документів і процесуально зафіксувати їх отримання. Вказані дії в подальшому були здійснені відповідною уповноваженою на це особою, що підтверджується матеріалами справи.
З огляду на ці приписи діючого законодавства суд відзначає, перш за все, що вказаний захисником доказ не є очевидно недопустимим. Приймаючи рішення, суд також відзначає й те, що визнання доказів недопустимими під час судового розгляду має на меті ніщо інше, як усунення вочевидь недопустимих доказів з судового розгляду з метою його /розгляду/ більшої ефективності.
Враховуючи наведене вище суд приходить до висновку, що дане клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.
Стосовно кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, суд з нею не погоджується з огляду на таке.
Згідно пред`явленого обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України - незаконне придбання, перевезення, виготовлення, зберігання наркотичних засобів, без мети збуту вчинене особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 317 КК України.
Однак, враховуючи загальні положення закону України про кримінальну відповідальність, та встановлені судом обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд, не може погодитися із зазначеним вище формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з наступного.
Відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Водночас, як прямо передбачено ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Як встановлено під час судового розгляду, на момент ухвалення даного вироку, на підставі Закону України № 2617-VІІІ від 22.11.2018, відбулись зміни в редакції ч. 2 ст. 309 КК України, якими не тільки було пом`якшено відповідальність за дії, передбачені вказаною нормою закону, а й виключено з диспозиції вказаної норми посилання на вчинення тих самих дій особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що у данному випадку до ОСОБА_7 повинні бути застосовані положення ч. 1 ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують його становище.
У зв`язку з цим, суд вважає необхідним виключити із формулювання обвинувачення при правовій кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, посилання на вчинення даного кримінального правопорушення особою, яка раніше вчинила злочин,
передбачений ст. 317 цього Кодексу.
Відтак, оскільки, дії обвинуваченого ОСОБА_7 , пов`язані з незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу без мети збуту, не містять будь-яких інших кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України, зокрема, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах, скоєне останнім у цій частині підлягає перекваліфікації з ч. 2 на ч. 1 ст. 309 цього Кодексу.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та кваліфікує його дії:
- ч. 3 ст. 185 КК України, як злочин таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло;
- ч. 1 ст. 309 КК України, як кримінальний проступок незаконне придбання, перевезення,виготовлення, зберігання наркотичних засобів, без мети збуту;
- ч. 1 ст. 315 КК України, як злочин схиляння певної особи до вживання наркотичних засобів;
- ч. 1 ст. 317 КК України, як злочин надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно ст. 67 КК України за епізодом по викраденню майна ОСОБА_11 є вчинення злочину стосовно особи похилого віку, а за іншими правопорушеннями судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. Також судом враховано, що ОСОБА_7 хоча і є таким, що не має судимості на підставі ст. 89 КК України, проте раніше був неодноразово засуджений за вчинення кримінальних правопорушень в тому числі і крадіжок, однак належних висновків для себе не зробив та знову умисно вчинив кримінальні правопорушення, що характеризує його як особу схильну до продовження злочинної діяльності, а системний характер його протиправної поведінки свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та про його підвищену суспільну небезпеку. На аналогічне вказує і суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до вчинених правопорушень, відсутність щирого каяття вказує на те, що, обвинувачений не бажає виправити ситуацію, що склалася.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених правопорушень, особи винного, наявності обставини, яка обтяжує покарання, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкцій частин статей КК України, які передбачають покарання за дані правопорушення, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді позбавлення волі, як достатнє для виправлення винного, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає особі обвинуваченого і його ставленню до скоєного та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 та ст. 69 КК України суд не вбачає.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного злочину і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути
Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Дана позиція також викладена уПостанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Крім того, згідно ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України. Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набранням вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, за який передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років. Оскільки ОСОБА_7 даний злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, вчинив восени 2019 року, то з дня вчинення злочину минуло більше трьох років, а тому на підставі ст. 49 КК України його слід звільнити від покарання за ч.1 ст. 309 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно стягнути процесуальні витрати на залучення експертів, при проведенні під час досудового розслідування експертизи в сумі 2827,26 грн.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
До набрання вироком суду законної сили обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, злочинів, передбачених ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання:
-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі та звільнити від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України;
-за ч. 1 ст. 315 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 317 КК України у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Речові докази: речовину рослинного походження схожу на наркотичний засіб Канабіс, саморобний пристрій для паління, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області знищити; Т-2 ресивер «Тгіmах ТR-2012НD», переданий на зберігання власниці ОСОБА_11 залишити останній, звільнивши її від обов`язків за зберігальною розпискою.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експертів, при проведенні під час досудового розслідування експертизи в сумі 2827,26 грн.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не

скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1