ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/511/23
Провадження № 11кп/818/873/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 травня 2023 року щодо обвинуваченої ОСОБА_3 ,-

У С Т А Н О В И В :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 травня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження, внесеного 09 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001545 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.303 КК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання сторони захисту та закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Перевіривши матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 , приходжу до висновку, що за даною апеляційною скаргою необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження суддя-доповідач окрім додержання апелянтом вимог, передбачених ст.ст.395, 396 КПК України, перевіряє наявність правових підстав щодо фактичної можливості перегляду в апеляційному порядку ухвали суду, передбачених ст.392 КПК України, практики Європейського суду з прав людини і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих йому Конституцією або законом (ст. 8).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду: (п. 8 ст. 129 Конституції України).

Згідно ст.14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою ( Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Як передбачено ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, що ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом із цим, за вимогами ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, які вирішують справу по суті (вирок, ухвала про закриття справи), окремому оскарженню не підлягають, а заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Однак зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт захисник ОСОБА_2 оскаржує процесуальне рішення, прийняте до ухвалення судового рішення, вирішуючого кримінальне провадження по суті, - ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, яке окремому оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Беручи до уваги те, що захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, з огляду на положення ч.4 ст.399 КПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 апеляційний суд бере до уваги те, що в Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

При цьому, звертається увага на те, що оскарження судового рішення, окреме оскарження якого на цій стадії процесу законом не передбачене, не є свідченням порушення прав на апеляційний перегляд справи, як про це йдеться в апеляційній скарзі захисника.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня у разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням прав особи, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Керуючись ч.4 ст.399 КПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 травня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження, внесеного 09 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001545 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.303 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1