Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2755/21
Провадження № 1-кп/935/78/23
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2023 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.309 КК України, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

Ухвалою суду від 01.08.2023 продовжено обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29.09.2023.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились; обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, зокрема, умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років; утриманців не має, не одружений, не працює. Прокурор вважає, що обвинувачений може становити небезпеку для суспільства, вчинивши новий злочин, переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили щодо заявленого клопотання, яке вважають необгрунтованим .

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.178 КК України, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати, у тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до положень ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку,які визначені у законі (Рішення КСУ від 11.10.2011 №10-рп/2011, Рішення КСУ від 23.11.2017 №1-р/2017).

Згідно практики Європейського суд з прав людини: суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»); наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справі «Клішин проти України»); ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»); ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бакчиєв проти Молдови»).

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативного обраному запобіжному заходу, суд враховує :

- відомості про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, відповідно до положень ст.89 КК України, має постійне місце проживання, не працює, утриманців не має, не одружений;

- суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , та, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком та тяжким злочином;

- тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_4 винуватим в інкримінованих йому злочинах виключно позбавлення волі за найтяжчий з них;

- високу ймовірність ухилення обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, неявкою у судові засідання, ризик чого є реальним.

Суд встановив, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, тому тримання обвинуваченого під вартою є обгрунтованим. Обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, відсутні джерела доходу, існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, можливість перешкодити кримінальному провадженню .

Інформацією щодо незадовільного стану здоров`я та обґрунтованої неможливості подальшого тримання обвинуваченого під вартою суд не володіє.

Віднопідно до п.2 ч.1 ст.183 КПК України суд не визначає розміру застави.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про триманння під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.177,178,331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19.11.2023 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1