Номер провадження: 11-кп/813/490/23
Справа № 521/9648/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2022 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2022 року ОСОБА_7 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 , від відбування призначеного основного покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 , протягом визначеного іспитового строку, такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині в задоволенні позову, - відмовлено.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, 24 лютого 2021 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , разом зі своїм батьком ОСОБА_11 , перебували у приміщенні приймального відділення КНП МКЛ№1 ОМР, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. М`ясоїдівська, 32. Далі в ході виникнення конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , який розпочався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_7 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, переслідуючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя ОСОБА_9 . Від указаного удару ОСОБА_12 впав на підлогу та втратив свідомість. В результаті дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді осколкових переломів верхньої, передньої, латеральної та медіальної стінок правої гайморової пазухи зі зміщенням уламків та розповсюдженням лінії перелому на задню та нижню стінку гайморової пазухи та медіальну стінку правої орбіти; струс головного мозку, забійна рана виличної ділянки справа, синець повік правого ока, забій м`яких тканин лобної області справа, - спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На вирок суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та сум, що підлягають стягненню з обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

-застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання особі та звільненні її від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими, оскільки суд належним чином не врахував ступеня тяжкості кримінального правопорушення, настання невідворотних наслідків, які настали від його вчинення, а саме довічного каліцтва та втраті працездатності.

-ОСОБА_7 , фактично свою вину не визнав, не розкаявся, не вибачився перед потерпілим, заподіяну шкоду не відшкодував. Заява ОСОБА_7 про визнання вини на суді, є цинічним обманом;

-суд необґрунтовано відмовив у стягненні відшкодування за спричинену в наслідок злочинних дій матеріальної та моральної шкоди;

-суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду, позицію Європейського суду з прав людини, не навів мотивовані правові аргументи на спростування розрахунку Цивільного позивача, а також взагалі не надав правової оцінки заявленому Цивільним позивачем розміру моральної шкоди;

-цивільний відповідач не спростував докази факту заподіяння та розміру моральної шкоди, що і на сьогоднішній день продовжує виражатись у нестерпних болях, стражданнях, втраті працездатності, втраті роботи.

На підставі викладеного, представник потерпілого просить вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 06 липня 2022 року за обвинуваченням, ОСОБА_7 , скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 , визнати винним у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , та ОСОБА_13 задовольнити в повному обсязі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не подавали, а тому, за згодою учасників провадження, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі потерпілого та його представника.

Обвинувачений, його захисник та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілої, як зазначалось, не оспорює доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржує вирок суду в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Проаналізувавши досліджені обставини та докази апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має місце проживання та реєстрації, за яким позитивно характеризується, раніше не судимий.

Апеляційний суд перевірив зазначені у вироку суду обставини щодо особи обвинуваченого та вважає, що суд обґрунтовано встановив наявність вищезазначених обставин, потерпілою стороною висновки суду не спростовані.

До обставин що пом`якшують покарання передбачених ст. 66 КК України, суд відніс: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття, та вчинення злочину неповнолітнім.

У відповідності до приписів ст.67 КК України, суд 1-ї інстанції встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведених обставини апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, у вигляді позбавлення волі, на строк 1 (один) рік, та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнив ОСОБА_7 , від відбування призначеного основного покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого у ст. 75 КК України, який був би достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Також стимулюванням правослухняної поведінки ОСОБА_7 є й визначений районним судом контроль за поведінкою обвинуваченого і можливість його направлення для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, належно умотивувавши свою позицію, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. На думку апеляційного суду, у даному конкретному випадку застосований місцевим судом щодо останнього захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання безпідставно врахував пом`якшуючі обставини щире каяття та визнання вини обвинуваченим є неприйнятними та спростовуються матеріалами справи, зокрема в судовому засіданні суду першої інстанції 06.07.2022 року де обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінального правопорушення та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого, що підтверджується звукозаписом та журналом судового засідання (а.п. 145).

При цьому, апеляційний суд враховує також позицію потерпілого викладену в апеляційній скарзі, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання, яке необхідне відбувати реальне, однак звертає увагу на те, що думка потерпілого, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 21 лютого 2019 року у справі №742/584/18.

У свою чергу, обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду висловив жаль з приводу скоєного, що свідчить про те, що останній надав критичну оцінку своїм діям та щиро кається у вчиненому. Така форма посткримінальної поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Потерпілим не наведено у апеляційній скарзі переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та могли б свідчити про беззаперечну явну м`якість призначеного покарання.

Стосовно доводів представника потерпілого про те, що суд першої інстанції при вирішені цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди не взяв до уваги спричинені протиправними діями обвинуваченого потерпілому душевних травм, психологічних переживань та завдання тілесних ушкоджень, то вони є необґрунтованими та спростовуються оскарженим судовим рішення.

Відповідно до положень ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.ст. 23 ч. 3, 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності вини, грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, при ухваленні вироку суд першої інстанції вірно врахував, що в результаті злочину, потерпілому ОСОБА_9 було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у зазнані фізичного болю через отримані тілесні ушкодження, душевні страждання, порушення умов його повсякденного життя, спричинення вимушеної перерви у активній соціальній поведінці, особистих планах, та необхідності проходження подальшого діагностування та лікування. Однак, визначений потерпілим ОСОБА_9 розмір моральної шкоди в 500 000 грн., суд першої інстанції вірно визнав явно завищеним, та з урахуванням обставин справи, враховуючи майновий стан обвинуваченого, тяжкість тілесного ушкодження, виходячи із засад розумності та справедливості, вважав можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

В апеляційній скарзі представник потерпілого не навів жодних норм законодавства, а також конкретних обставин та доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність вирішення у вироку суду цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.

Доводи представника потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 500 000 грн, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки на стадії судового розгляду кримінального провадження заявлена сума моральної шкоди не доведена потерпілим ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

На підставі наведеного, з урахуванням положень ст.ст.407, 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги має бути відмовлено, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, при призначенні покарання та при вирішенні цивільного позову в кримінальному провадженні суд першої інстанції не порушив вимог законодавства, підстав для зміни або скасування вироку з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 407 409, 412, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2022 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4