УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі)Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000203 від 21.07.2022, -

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі)Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 21.07.2022 за ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 302, ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 302 КК України.

Фактичні обставини, які можуть свідчити про ймовірне вчинення кримінально-протиправних дій зазначені у даному клопотанні про арешт майна, в якому сторона обвинувачення зазначає про наявність підстав для арешту майна, яке було вилучено в ході проведення обшуку 10.08.2023 в транспортному засобі «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_1 (перелік зазначений в клопотанні).

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_5 вів спілкування застосовуючи відповідні заходи конспірації - використовував для спілкування мобільні додатки.

У зв`язку з тим, що вищевказані речі та документи можливо були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідають критеріям згідно ч.1 ст.98 КПК України, як речові докази, тому 10.08.2023 відповідно до постанови старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор в судове засідання не з`явився, між тим скерував на адресу суду заяву, в якій зазначив, що подане клопотання про арешт майна підтримує у повному обсязі, таке клопотання просить задовольнити.

Зацікавлені особи до суду не з`явилися, обов`язок повідомлення таких осіб про дату та час судового засідання покладався на сторону обвинувачення.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Вивчивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних зроблених висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 302, ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 302 КК України.

В рамках такого кримінального провадження про підозру повідомлено низку осіб, серед яких, зокрема, громадянина ОСОБА_5 , при цьому досудове розслідування триває, встановлюються усі фактичні обставини, які можуть мати значення для доведення предмету доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається з фактичних обставин такого кримінального провадження, сторона обвинувачення зазначає, що виявлене та вилучено майно могло використовуватися як знаряддя вчинення кримінально-протиправних дій, зберегло на собі відповідну слідові інформацію та може містити відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій.

Слідчий суддя погоджується з наведеними доводами сторони обвинувачення, зазначаючи крім того, що оскільки вилучений автомобіль міг використовуватися як засіб вчинення ймовірних кримінально-протиправних дій, наведене свідчить не лише про його відповідність до категорії речових доказів, але й про те, що відносно такого транспортного засобу в послідуючому може постати питання щодо його спеціальної конфіскації.

В частині вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, слідчий суддя приходить до переконання, що останнє могло бути набуте кримінально-протиправним шляхом, оскільки будь-якого розумного пояснення перебування такого свідоцтва у транспортному засобі, який перебував під керуванням ОСОБА_5 , наразі у слідчого судді не має.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно доводів сторони обвинувачення, ОСОБА_5 вів спілкування застосовуючи відповідні заходи конспірації - використовував для спілкування мобільні додатки, в зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що вилучений мобільний телефон може містити відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій, в зв`язку з чим існує необхідність в забезпеченні його подальшого дослідження.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження, користування та відчуження такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Таким чином на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі)Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000203 від 21.07.2022 задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони будь-яким фізичним та юридичним особам, відчужувати, користуватись, розпоряджатись майном, яке виявлене та вилучене під час проведення 10.08.2023 обшуку в транспортному засобі марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , vin транспортного засобу: НОМЕР_2 ,зокрема:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки TOYOTA модель

RAV4 д.н.з. НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 ( НОМЕР_4 ), який поміщено

до сейф-пакету № S2050007;

- мобільний телефон марки Nokia марки RM 1134 IMEI: НОМЕР_5 із сім карткою, який поміщено до сейф-пакету № S1032116;

- транспортний засіб марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 ,

vin транспортного засобу: НОМЕР_2 , шляхом поміщення на зберігання до спеціального майданчику ГУНП в Одеській області.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена у встановленому законом порядку до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1