Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

23 серпня 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/1012/23

провадження № 1-кп/152/98/23

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000119 від 01.06.2023 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 12.05.2023 в світлу пору доби (більш точної години досудовим розслідуванням не встановлено), в період дії воєнного стану на території України, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення крадіжки, підбурювана жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно з гаманця, що знаходився в одній із шухляд комоду, викрала банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ), яка належала ОСОБА_5 та відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію» від 02.10.1992, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 являється офіційним документом, оскільки містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу і залишила місце вчинення кримінального правопорушення.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , які знаходилися на рахунку належної йому банківської картки, яку вона попередньо викрала, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, 12.05.2023 о 14.43 годині через банкомат АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований по вулиці Героїв Майдану, 250 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, таємно викрала з карткового рахунку останнього грошові кошти у сумі 8 000 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.

Крім того, 14.05.2023 о 11.08 год. в період дії воєнного стану на території України ОСОБА_3 , діючи з єдиним умислом, з метою викрадення грошових коштів, ОСОБА_5 , які знаходилися на рахунку належної йому банківської картки, яку вона попередньо викрала, таємно, з корисливих спонукань, через банкомат АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований по вулиці Героїв Майдану, 250 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, повторно таємно викрала з карткового рахунку останнього грошові кошти у сумі 1 000 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 9 000 грн.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе у пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі, не заперечувала факту вчинення кримінальних правопорушень при вище наведених обставинах, розкаялася у скоєному, запевняла суд, що усвідомила свою протиправну поведінку і готова понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення, просила її суворо не карати та не позбавляти волі.

Суду показала, що 12.05.2023 перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_1 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, з гаманця, що знаходився в одній із шухляд комоду, викрала банківську картку АТ КБ «АПРИВАТБАНК», яка належала ОСОБА_5 і залишила місце вчинення кримінального правопорушення.

Далі, 12.05.2023 о 14.43 годині через банкомат АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований по вулиці Героїв Майдану, 250 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, зняла з карткового рахунку ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 8 000 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.

Крім того, 14.05.2023 о 11.08 год. через банкомат АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований по вулиці Героїв Майдану, 250 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, знову зняла з карткового рахунку ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 1 000 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.

Визнаний органом досудового розслідування потерпілим ОСОБА_5 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. До суду від потерпілого ОСОБА_5 поступила заяви про розгляд справи у його відсутності, претензій матеріального характеру до обвинуваченої не має, при вирішенні питання про призначення покарання покладається на вирішення суду (а.с.30).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілого, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_5 з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подала до суду письмову заяву (а.с. 34).

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності її позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_3 , що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини провадження у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 і переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 в тому, що вона 12.05.2023 в світлу пору доби (більш точної години досудовим розслідуванням не встановлено), в період дії воєнного стану на території України, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення крадіжки, підбурювана жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно з гаманця що знаходився в одній із шухляд комоду, викрала банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ), яка належала ОСОБА_5 та відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію» від 02.10.1992, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 являється офіційним документом, оскільки містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу і залишила місце вчинення кримінального правопорушення.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , які знаходилися на рахунку належної йому банківської картки, яку вона попередньо викрала, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, 12.05.2023 о 14.43 годині через банкомат АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований по вулиці Героїв Майдану, 250 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, зняла з карткового рахунку останнього грошові кошти у сумі 8 000 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.

Крім того, 14.05.2023 о 11.08 год. в період дії воєнного стану на території України ОСОБА_3 , діючи з єдиним умислом, з метою викрадення грошових коштів, ОСОБА_5 , які знаходилися на рахунку належної йому банківської картки, яку вона попередньо викрала, таємно, з корисливих спонукань, через банкомат АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований по вулиці Героїв Майдану, 250 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, повторно зняла з карткового рахунку останнього грошові кошти у сумі 1 000 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 9 000 грн.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 , які полягають у викрадені офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів та у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій повторно в умовах воєнного стануорганом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість її доведена і вона повинна нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.4 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно вимог п. 20 Постанови ПВСУ за №7 від 24.10.2003 з відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує загальні засади призначення покарання: законність, справедливість, обґрунтованість та індивідуалізацію покарання, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженою. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

На обліку лікаря - нарколога та лікаря - психіатра обвинувачена ОСОБА_3 не перебуває (а.с 54).

Обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася у скоєному, сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, частково відшкодувала збитки потерпілому ОСОБА_5 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, скоєних останньою.

Кримінальні правопорушення, які вчинила обвинувачена ОСОБА_3 , відповідно до статті 12 КК України, віднесені: за частиною 4 статті 185 КК України до тяжких злочинів, за частиною 1 статті 357 КК України - до кримінальних проступків.

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілого, який при призначенні покарання покладається на вирішення суду (а.с.30), даних про особу ОСОБА_3 , яка активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, щиро покаялася у скоєному, має на утримання двох малолітніх дітей, частково відшкодувала завдані збитки потерпілому, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України є тяжкими злочинами та кримінальним проступком, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 статті 69 КК України.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити згідно з положеннями ст. 100 КПК України.

Речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.1 ст.357 КК України та призначити їй покарання

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- за ч. 1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на засуджену ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1