УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року

м. Київ

справа № 753/7083/20

провадження № 51-3107ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року щодо останнього,

встановив:

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення у період із 23 лютого 2020 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також вироком вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та питання про залишення запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили.

Вироком суду встановлено, що 03 січня 2017 року ОСОБА_6 з метою працевлаштування через всесвітню мережу Інтернет на сайті «ОЛХ» знайшов оголошення роботи в «Яндекс таксі» та взяв в суборенду за умови виплати половини щоденного заробітку автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , який орендував ОСОБА_7 .

В ніч 08 січня 2017 року близько 03:00 ОСОБА_6 , працюючи на вказаному автомобілі, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим пошкодив автомобіль. З метою з`ясування суми пошкодження автомобіля та виплат щоденного платежу 08 січня 2017 року близько 19:00 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , приїхали ОСОБА_7 зі своєю дружиною ОСОБА_8 . Під час спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зайшли до під`їзду 6 будинку АДРЕСА_2 , де зустріли ОСОБА_5 - пасинка ОСОБА_7

ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 піднялись на 12 поверх до квартири АДРЕСА_3 для повернення оплати щоденного платежу за використання автомобіля та обговорення виплат за пошкодження автомобіля. Перебуваючи на загальному коридорі 12 поверху біля квартири проживання ОСОБА_6 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу оплати за пошкодження автомобіля. Близько 19.20 год. до загального коридору за вказаною адресою вийшов ОСОБА_9 - батько ОСОБА_6 , який відразу втрутився у словесний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В ході словесного конфлікту у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 . ОСОБА_5 08 січня 2017 року близько 19:25, знаходячись на загальному коридорі 12 поверху 6 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , стоячи навпроти ОСОБА_9 на відстані близько 1 метра, під час словесного конфлікту, керуючись прямим умислом, направленим на заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті іншої людині, а саме ОСОБА_9 , правою рукою дістав з правого карману куртки предмет, схожий на пістолет, ймовірніше всього з переробленої або виготовленої саморобним способом вогнепальної зброї під патрон кільцевого спалаху калібру 5,6 мм, та здійснив один постріл в область тулуба потерпілого ОСОБА_9 , спричинивши останньому проникаюче у грудну та черевну порожнини вогнепальне поранення, з розташуванням вхідної рани на передній поверхні грудної клітини з ушкодженням в напрямку проходження ранового каналу грудини, осердя, правого шлуночка серця та печінки, гемоперикарду (300), крововиливу у черевну порожнину (1700 мл). Смерть потерпілого ОСОБА_9 настала від вогнепального кульового поранення грудної та черевної порожнини, що супроводжувалося ушкодженнями їх органів, масивною кровотечею, та призвело до крововтрати. Вогнепальне поранення утворилося внаслідок одного пострілу із вогнепальної зброї, патрон якої був знаряджений кулею, до складу якої входили свинець, залізо та цинк. Після чого ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин з місця вчинення злочину зник.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі захисник просить змінити оскаржені судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість й пом`якшити йому покарання, призначене за ч. 1 ст. 115 КК, призначивши його у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї норми, тобто у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В обґрунтування вимог касаційної скарги стверджує, що судами не було враховано особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема те, що він визнав свою вину, усвідомив неправильність своїх дій та їх наслідки, є особою молодого віку, має дружину та малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має бажання вступити до Збройних Сил України з метою захисту України від збройної агресії російської федерації.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

У касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються висновки суду щодо встановлених обставин кримінального провадження та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК.

Щодо доводів захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то колегія суддів доходить висновку про їх необґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на призначення покарання.

Як убачається з оскаржених судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

З копії вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК, керуючись вказаними вище нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, відсутність як обставин, що пом`якшують покарання, так обставин, що його обтяжують, позицію засудженого, який свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні двох дітей, до затримання працював в ТОВ «Ідеал продакшн», де характеризується позитивно. Також, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання ОСОБА_5 , суд окремо врахував його відношення до вчиненого та взяв до уваги найважчі, незворотні і непоправні наслідки злочинних дій засудженого у виді смерті людини, а також те, що ОСОБА_5 із 08 січня 2017 року по 23 лютого 2020 року переховувався від слідства, та прийшов до висновку, що покарання останньому необхідно призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, та у повній мірі буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, розмір якого на 3 роки більший ніж передбачено нижчою межею санкції ч. 1 ст. 115 КК.

Апеляційний перегляд вироку Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року здійснювався за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_4 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 за доводами, які, серед іншого, стосувалися невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 . При цьому, як убачається з оскарженої ухвали апеляційного суду, сторона захисту ставила питання про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі в контексті доводів про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК, вважаючи вірною кваліфікацію за ч. 1 ст. 119 цього Кодексу.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив зазначені посилання й доводи сторін щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання, і, не встановивши підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в цій частині, навів достатні аргументи та підстави щодо його залишення без змін.

Зокрема, апеляційний суд перевірив вирок районного суду в частині призначення покарання на відповідність приписам норм закону України про кримінальну відповідальність, які ці питання регулюють, де на підставі встановлених судом обставин кримінального провадження, наслідків вчиненого обвинуваченим злочину, його поведінки після вчинення злочину, даних про його особу, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, що не є несправедливим стосовно обвинуваченого та відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

Отже, за висновком апеляційного суду, призначене ОСОБА_5 покарання не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає принципам призначення покарання, сприятиме досягненню цілей покарання, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду в частині призначення покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_5 покарання з точки зору необхідності та достатності для його виправлення, захисник ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не навів. Не вбачається таких обставин і зі змісту оскаржених судових рішень.

З урахуванням установлених судами попередніх інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу засудженого ОСОБА_5 , доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 не спростовують обґрунтованість і правильність висновків судів попередніх інстанцій, отже колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для призначення за ч. 1 ст. 115 КК покарання більш м`якого, ніж призначено місцевим судом.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення (ч. 2 ст. 65 КК). Виправленням засудженого є такий вплив покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, і виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого засобів кримінально-правового впливу в його особистості відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Воно досягається через усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії. Водночас виправлення має спиратися на об`єктивні обставини, які здатні забезпечити ресоціалізацію засудженого.

Натомість, доводи касаційної скарги щодо визнання засудженим своєї вини зводяться до того, що засуджений визнав об`єктивні обставини, за якими судом встановлено, що внаслідок його дій настала смерть потерпілого ОСОБА_9 , проте не визнав наявність умислу на вбивство ОСОБА_9 тобто вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, яку доведено судами у повному обсязі, засуджений не визнав.

Щодо висловленого в обґрунтування доводів про пом`якшення покарання твердження про те, що засуджений бажає вступити до лав Збройних Сил України з метою захисту України від збройної агресії російської федерації, колегія суддів виходить з наступного.

Чинним кримінальним процесуальним законом передбачено порядок зупинення судового провадження у випадкупризову для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період (ст. 335 КПК), скасування чи зміна запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (ст. 616 КПК). При цьому, правила статей 335, 616 КПК регламентують правовідносини під час перебування особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, та лише в частині, що стосується зупинення судового провадження або питань, пов`язаних з запобіжним заходом, проте, з набранням вироком законної сили, ОСОБА_5 має процесуальний статус засудженого. Виявлене засудженим, за твердженням захисника, бажання вступити до лав Збройних Сил України з метою захисту цілісності та недоторканності держави не свідчить про спроможність діяти відповідним чином, зокрема за станом здоров`я засудженого, і таке не підтверджене жодними доказами, з огляду на що, не може бути підставою для пом`якшення покарання, враховуючи правила його призначення, передбачені статтями 50, 65, 66 КК.

Враховуючи викладене вище, призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3