Справа № 368/458/23
провадження № 1-в/368/39/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

З участю учасників процесу:

прокурор: ОСОБА_3

представник ВК : ОСОБА_4

засуджений: ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику Київської області:

- клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корюківці Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 21 вересня 2021 року Чернігівським Апеляційним судом за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- 01 вересня 2022 року Верховним Судом винесено постанову, згідно якої вирок Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін, а касаційну скаргу захисника - залишено без задоволення, -

- який з 18.10.2021 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 16.12.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким, а саме, - на арешт, суд, -

В С Т А Н О В И В :

26.04.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корюківці Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 21 вересня 2021 року Чернігівським Апеляційним судом за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- 01 вересня 2022 року Верховним Судом винесено постанову, згідно якої вирок Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін, а касаційну скаргу захисника - залишено без задоволення, -

- який з 18.10.2021 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 16.12.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким, а саме, - на арешт.

В прохальній частині клопотання засуджений просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якого:

- замінити йому, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому за вироком Чернігівського апеляційного суду за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі , невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді арешту;

- судове засідання проводити дистанційно у режимі відеоконференції з Державною установою «Кагарлицька ВК (№115)».

Своє клопотання засуджений ОСОБА_5 в мотивувальній його частині обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

- Він, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 21 вересня 2021 року засуджений Чергінівським апеляційним судом за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

З 18 жовтня 2021 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька виправна колонія № 115».

Утримується з 16 грудня 2021 року.

За час відбування покарання у виправній колонії він дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, виконує розпорядок дня в установі.

Дсициплінарних стягнень не має, порушення встановленого порядку відбування покарань, - не джопускає, проте, - також не має заохочень від керівництва установи виконання покарань.

До початку війни був працевлаштованим робітником на контрагентському об`єкті ПрАТ «Вентиляційні системи». Виконує всі потрібні роботи з благоустрою ВК.

Третину призначеного судом покарання він відбув 13 лютого 2023 року.

Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 82 КК України - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за нетяжкий злочин. Згідно ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 (п`яти) років).

Враховуючи вимоги ст. 51, ст. 52, та ст. 60 КК України, - більш м`яким основним покаранням від позбавлення волі на певний строк є арешт, яке полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції від суспільства і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 12, ст. 51, ст. 52, ст. 82 КК України, - він відбув більше однієї третини призначеного йому покарання та вважає, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 82 КК України, стст. 537, 539 КПК України, - засуджений просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині його клопотання.

26.04.2023 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та призначено № справи 368/458/23, провадження № 1 - в/368/39/23.

08.05.2023 року судом винесено ухвалу, згідно якої:

1. Відкрити провадження у справі за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого:

- 21.09.2021 року Чернігівським апеляційним судом за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, - призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки,-

- який з 18.10.2021 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.

2. Судове засідання по справі № 368/458/23, провадження № 1 - в/368/39/23, за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого:

- 21.09.2021 року Чернігівським апеляційним судом за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, - призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки,-

- який з 18.10.2021 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, -

- призначити до слухання на 14 год. 00 хв. 11.05.2023 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК - 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

3. Державній установі ВК - 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 11.05.2023 року о 14 годині 00 хвилин.

4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК - 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.

5. Зобов`язати Державну установу ВК - 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 10 год. 00 хв. 11.05.2023 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3:

- особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні;

- належним чином завірені додкументи (паспорт засудженого, вирок суду першої інстанції на засудженого, ухвали судів апеляційної та касаційної інстанцій (при їх наявнсоті), характеристику на засудженого, довідку про стягнення та заохочення, довідку про стан здоров`я, довідку бухгалтерії установи, та інш.)

6. В судове засідання викликати учасників процесу:

- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);

- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);

- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);

В судовому засіданні, яке відбулося 11.05.2023 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання на більш м`яке, а саме, - на арешт, - підтримав.

Засуджений ОСОБА_5 свою правову позицію обгрунтовував обставинами та нормами права, які викладені в мотивувальній частині його клопотання.

На запитання суду засуджений ОСОБА_5 ідповів наступне:

- бажає на застосуванні до нього положень ст. 82 КК України, так як бажає поскоріше повернутися до дому;

- він вину не визнавав, бо вважав, що то був лише нещасний випадок, але на даний час вну визнає.

Суд критично відноситься до позиції засудженого ОСОБА_5 щодо можливості застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Свою критичність суд обгрунтовує фактичними обставинами справи та нормами права, які судом будуть наведені нижче по тексту в мотивувальній частині даної ухвали.

В судовому засіданні, яке відбулося 11.05.2023 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , та вважав, що своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці засуджений ОСОБА_5 довів ту обставину, що він став на шлях виправлення та перевиховання, а тому заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі біль м`яким покаранням.

Що ж до призначення виду більш м`якого покарання, - поклався на розсуд суду./

На запитання суду представник установи виконання покарань ОСОБА_4 повідомив, що у засудженого станом на 11.05.2023 року невідбута частина основного покарання у виді позбавлення волі становить 2 (два) роки 160 днів.

Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань ОСОБА_4 щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Свою критичність суд обгрунтовує фактичними обставинами справи та нормами права, які судом будуть наведені нижче по тексту в мотивувальній частині даної ухвали.

Також - суд вважає, що позиція представника установи виконання покарань не грунтується на положеннях КК України, КВК України, ППВСУ, які регулюють застосування до засуджених пільг, які передбачені ст.ст. 81, 82 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 11.05.2023 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 категорично заперечувала проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 823 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким.

Свою правову позицію щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України прокурор ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що, як вбачається з матеріалів справи та поведінки засудженого в судовому засіданні, - засуджений ОСОБА_5 свою вину не визнав, в його поведінці відсутні ознаки розкаювання, засуджений не має жодного заохочення за час відбування покарання, що, на думку прокурора, - не може свідчити про ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.

Суд позитивно оцінює правову позицію прокурора щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, так як суд вважає, що така правова позиція прокурора грунтується на об`єктивному аналізі фактичних обставин справи, та грунтується на правильному застосуванні норм права, які регулюють умови та порядок застосування до засуджених пілдьги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Суд, вислухавши засудженого, який своє клопотання підтримав, вислухавши представника установи виконання покарань, який підтримав клопотання засудженого, вислухавши прокурора, який заперечував проти задоволення заявленого клопотання засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого, обгрунтовуючи своє рішення наступним:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Корюківці Чернігівської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:

- 21 вересня 2021 року Чернігівським Апеляційним судом за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- 01 вересня 2022 року Верховним Судом винесено постанову, згідно якої вирок Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін, а касаційну скаргу захисника - залишено без задоволення, -

- який з 18.10.2021 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 16.12.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «18» жовтня 2021 року.

Кінець строку покарання: «18» жовтня 2025 року.

1/2 строку покарання: «18» лютого 2023 року.

Станом на 11.05.2025 року невідбутий термін покарання у виді позбавлення волі засудженим ОСОБА_5 становить 2 (два) роки 160 днів.

Суд вважає, що в даному випадку, з огляду на обставини, які судом будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали, - за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав поведінку, яка б дала змогу суду застосувати до такого засудженого положення ст. 82 КК України, - заміна призначеного покарання більш м`яким, з огляду на наступне.

Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав нейтральну поведінку, тобто, - мав таку поведінку, яка не дає змогу суду достеменно встановити ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, так як в поведінці засудженого взагалі відсутні позитивні чинники, які давали б підставу застосувати до нього пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України.

Так, - суд звертає увагу на ту обставину, що за весь час відбування покарання в установі виконання покарань, а саме, - з 16 грудня 2021 року, - що становить орієнтовно 1 (один) рік та 4 місяці, - засуджений ОСОБА_5 не мав жодного заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, а тому суд критично ставиться також і до позиції представника установи виконань про те, що засуджений за час відбування покарання мав зразкову поведінку та мав сумлінне ставлення до праці, - адже суд вважає, що за відсутності заохочень, - неможливо встановити зразкову поведінку засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

Відповідно, в даному випадку суд сприймає подання засудженим ОСОБА_5 свого клопотання про застосування до нього пільги, яка передбачена с. 82 КК України (без наявності хоча б одного заохочення), - як намагання засудженого, який під час відбування покарання не довів своє виправлення та перевиховання, - звільнитися в будь - якому випадку з установи виконання покарань до відбуття терміну покарання у виді позбавлення волі, який було призначено за вироком суду, - чого суд в даному випадку допустити не може, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 заохочень, - не мав, дисциплінарних стянень, (в тому числі знатих чи погашених в установленому порядку), - не мав.

Відповідно, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі ще не заслуговує на застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, зокрема, - заміни виду покарання у виді позбавлення волі на арешт.

Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.

Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.

Так, згідно ст.. 82 КК України:

1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_5 на думку суду та прокурора, - ще не став на шлях виправлення, з огляду на фактичні обставини справи, які судом будуть наведені нижче.

4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні був засуджений 21 вересня 2021 року Чернігівським апеляційним судом за скоєння злочину, який передбачено ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі

Санкція ч. 1 ст. 119 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно, згідно з положеннями 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 , - вчинив необережний тяжкий злочин.

Відповідно, де - юре засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 11.05.2023 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 18.02.2023 року, проте, де - факто (формально юридичні підстави - наявні) засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення ст. 82 КК України, проте, - до нього неможливо застосувати таку пільгу, так як відсутні взагалі оціночні підстави для застосування пільги, ка передбачена ст. 82 КК України.

Отже, що стосується незастосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена положеннями ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким, а саме, - на арешт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст.. 82 КК України.

Дійсно, є наявність формально - юридичних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, проте, відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави.

Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 було відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання за вироком Чернігівського апеляційного суду від 21.09.2023 року.

Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:

1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, скоєний ОСОБА_5 , - відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.

2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 , - є вчиненим з необережності.

3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.

Так, що стосується позиції суду щодо відсутності оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на арешт засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуючі підстави:

Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.

Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 за весь час відбування покарання, а саме, - з 18 жовтня 2021 року, - з моменту затримання на підставі вироку суду, - по даний час, - по 11.05.2023 року, - що становить майже 2 (два) роки 6 місяців, - не мав жодного заохочення.

В той же час, суд наголошує на тій обставині, що обов`язковою умовою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання на більш м`яке, - є встановлення такого факту, як становлення засудженого на шлях виправлення та перевиховання, - що встановлюється наявністю заохочень за зразкову поведінку та сумлінне відношення до праці, а при відсутності таких заохочень, - встановити вищевказаний факт - неможливо, - а тому неможливо застосувати пільгу до засудженого, який не мав зразкової поведінки та сумлінного відношення до праці.

Так, обгрунтування засудженим ОСОБА_6 щодо необхідності заміни йому призначеного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, а саме, - на арешт, - грунтується на його думку, - з огляду на ті обставини, що він бажає найскоріше повернутися до місця проживання, а також грунтується на тому, що він не має діючих стягнень.

На думку суду, - застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України - заміна призначеного судом покарання на більш м`яке, - не може грунтуватися на такій обставині, як просте бажання засудженого змінити призначення покарання та більш м`яке.

Також суд вважає, що відсутність стягнень у засудженого ОСОБА_5 (в тому числі знятих чи погашених в установленому законом порядку), - не може саме по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Відповідно, - суд наголошує ще раз на тій обставині, що у засудженого ОСОБА_5 взагалі відсутні заохочення за будь - що, що йде в розріз з положеннями ст.ст. 67, 130 КВК України, та, відповідно, - негативно впливає на вирішення питання про застосування положень ст. 82 КК України.

Також суд наголошує на тому, що під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Суд вважає, що матеріали справи не містять взагалі даних, які би указували на те, що поведінка засудженого ОСОБА_5 відповідає зазначеним вище критеріям, так як, як вбачається з матеріалів справи, - відсутні дані про те, що засуджений ОСОБА_5 зразково додержувався вимог режиму, брав участь у самодіяльних організаціях, безперечно виконував законні вказівки та розпорядження адміністрації установи виконання покарань, що він мав корисну ініціативу, соціальну активність, що він брав участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, що він мав позитивний вплив на виправлення інших засуджених, що мав розвиток корисних соціальних зв`язків.

Навпаки, - суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не можу слугувати як приклад для інших засуджених, так як в його поведінці під час відбування покарання взагалі відсутні позитивні моменти в розрізі оціночних підстав для застосування до засуджених пільги, яка передбачеа ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким.

Суд зазначає, що аналіз характеристики засудженого, дані про його стягнення та заохочення, зміст пояснень представника виправної установи указують на те, що поведінка засудженого ОСОБА_5 та його ставлення до праці є нормальними для будь-якого засудженого і не свідчать самі про собі про доведеність засудженим свого виправлення та перевиховання, що ж до відсутності діючих стягнень а також стягнень, які зняті чи погашені в установленому законом порядку, - то відсутність стягнень є обов`язком будь - якого засудженого, який відбуває покарання, та такий факт не свідчить про ставлення засудженого на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, суд наголошує на тому, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а не оцінюватися за короткий проміжок часу, який передує настанню пільги.

Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.

Обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_5 лише посередніх чинників (відсутність стягнень), без наявності позитивних чинників (отримання заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, - які не дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та виховання, що, як наголошує суд, - є основною підставою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - призначення більш м`якого покарання, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.

Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є дотримання засудженим встановленого порядку виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Суд констатує, що в діях засудженого ОСОБА_5 відсутні будь - які дані, які б вказували на те, що в його діях наявні ознаки ресоалізації, так, - відсутні дані про участі засудженого ОСОБА_5 в суспільно - корисних роботах, соціально - виовних роботах, його позитивного впливу на інших засуджених.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 в установі відбування покарання свідчить лише про його поведінку, яка направлена на заміну основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на інший вид покарання, - на арешт, причому, його поведінка загалом не може свідчити, що він став на шлях виправлення та перевиховання, так як суд вважає, що наявність самого факту відсутності стягнень за час відбування покарання, - не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Також суд наголошує на тому, що в суді першої інстанції, яким був суд апеляційної інстанції, та в суді апеляційної інстанції, яким виступив Верховний Суд, - засуджений ОСОБА_5 , - свою вину не визнавав.

На думку суду, - засуджений ОСОБА_5 не визнав свою вину у скоєнні злочину і в даномсу судовому засіданні, так як він не зазначив, що скоєння злочину було помилкою, що він кається, що жалкує про скоєне, навпаки, - позиція засудженого ОСОБА_5 грунтується на тому, що він бажає як найскоріше повернутися до хати, - що не заслуговує на увагу суду при вирішення питання про застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Суд вважає, що визнання вини засудженим ОСОБА_5 в судовому засіданні в даному кримінальному провадженні, - є не щирим, минимим, «про очі».

В той же час, суд вважає, що визнання вини засудженим, його щире каяття, - є одними із основних чинників, які дають змогу сдуу застосувати до засудженого пільгу, зокрема, пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України.

Також суд наголошує на тій обставині, що злочин скоєно засудженим ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння, що підвищує ступінь небезпечності скоєного злочину, та, відповідно, - передбачає більшу тривалість відбування покарання засудженого в порівнянні з іншими особами, які скоїли злочин без такої обтяжуючої обставини, яка передбачена п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає на застосуванні до нього більш м`якого покарання, проте, не у виді обмеження волі, яке є більш м`яким покаранням у відношенні покарання у виді позбавлення волі, (згідно ієрархії покарань, передбачених ст. 51 КК України), а наполягає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у видіарешту.

Згідно ч. 1 ст. 60 КК України тривалість покарання у виді арешту встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Відповідно, навіть в разі гіпотетичного задоволення клопотання засудженого про заміну йому призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на арешт, - на думку суду, - буде порушено принцип співрозмірності покарання.

Так, у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного провадження, а саме, - станом на 11.05.2023 року, - невідбутий термін покарання у виді позбавлення волі становить 2 (два) роки 160 днів, що становить майже 2,5 роки, а суд, в разі заміни покарання на більш м`яке у виді арешту, - може призначити лише 6 місяців арешту, тобто, - нове покарання має тривалість в майже 4, 1 рази меньше, ніж термін невідбутого покарання, - що, на думку суду, - є неспіврозмірним скоєному злочину, та тому, що даний злочин був скоєний в стані алкогольного сп`яніння, та тому, що засуджений ОСОБА_5 не визнав своєї вини у скоєному злочині.

Відповідно, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання у виді арешту (навіть у найбільшій тривалості, - 6 місяців), - є занадто неспіврозмірним скоєному злочину, та таким покаранням, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, не відповідає ОСОБА_7 , зокрема, його характеризуючим обставинам, та його поведінці після скоєння злочину (відсутність щирого визнання вини, відсутність щирого розкаювання).

Отже, суд займає категоричну позицію щодо того, що в даному випадку заміна 2 (двох) років 160 днів позбавлення волі на 6 місяців арешту, - є надмірно неспіврозмірною заміною покарань, а такому такої заміни застосувати в даному кримінальному провадженні станом на даний час - здійснити неможливо.

Крім того, суд наголошує на тій обставині, що внаслідок скоєння злочину засудженим ОСОБА_5 загинула особа, злочин було скоєно при обтяжуючій обставині, - в стані алкогольного сп`яніння, а тому відбування покарання у виді позбавлення волі лише на протязі 1 (одного) року 6 місяців, - є неспівмірним із заподіяною шкодою у виді позбавлення життя людини, хоча і необережне.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому не відбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на дільш м`яке, - яке передбачено п. 8 ч. 1 ст. 51, ст. 60 КК України, - арешт.

При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»

Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`який вид позбавлення волі, - арешт, на даній стадії відбування покарання, - буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 - є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.

Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, ОСОБА_8 , як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, відсутні в повному обсязі оціночні позитивні підстави для застосування пільги, яка передбачена положеннями ст. 82 КК України, - що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.

Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 - 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 25, 82 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корюківці Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 21 вересня 2021 року Чернігівським Апеляційним судом за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- 01 вересня 2022 року Верховним Судом винесено постанову, згідно якої вирок Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін, а касаційну скаргу захисника - залишено без задоволення, -

- який з 18.10.2021 року утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», та з 16.12.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким, а саме, - на арешт, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду потягом 7 діб з моменту проголошення, в разі проголошення резолютивної частини ухвали, - протягом 7 днів з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_1