УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року

м. Київ

справа № 761/10440/22

провадження № 51-2782 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року щодо останнього,

встановив:

За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миргород Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто із засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 67 140 грн та моральну у розмірі 40 000 грн.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого, вирок залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 04 січня 2022 року приблизно о 04:10 год, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив розбійний напад, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, заподіявши тілесні ушкодження легкого та середнього ступеню тяжкості, заволодів його майном на загальну суму 2 757 грн, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи засудженого ОСОБА_5 , внаслідок суворості, просить переглянути оскаржувані судові рішення в частині покарання та змінити його на підставі ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував належним чином всіх даних про особу засудженого, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, намагання відшкодувати потерпілому завдану шкоду та намір компенсувати понесені збитки не знаходячись у місцях позбавлення волі.

При цьому, в обґрунтуванні касаційної скарги формально посилається на ст. 691 КК України та вважає, що є підстави для застосування до засудженого положеннь цього закону.

Крім того, вказує, що суд апеляційної інстанції, у порушення вимог кримінального процесуального закону, залишив поза увагою викладені в її апеляційній скарзі доводи про можливість виправлення засудженого ОСОБА_5 без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 187 КК України захисником не оспорюються.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування місцевим судом до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, які з урахуванням характеризуючих даних про особу винного, наявності обставин, передбачених ст. 66 КК України, вважає, що безпідставно не враховані судом для можливості вирішення питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Однак, такі доводи захисника колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 691 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Обставинами, які пом`якшують покарання передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України (в редакції Закону 2341-III), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, при застосуванні ОСОБА_5 заходу примусу, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються як тяжке, конкретні обставини справи, характеризуючи дані про особу засудженого, а саме те, що останній відповідно до ст. 89 КК України такий, що не має судимості, офіційно не працевлаштований та характеризується посередньо.

Обираючи вид та розмір покарання, врахувавши у вироку обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та те, що ОСОБА_5 визнав себе винуватим, проте не виявив щирого каяття у вчиненому й наявність обставини яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд призначив ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, не знайшовши підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Не погоджуючись із вироком суду в частині призначеного покарання, вказуючи на безпідставне, на її думку, не застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого подала апеляційну скаргу.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою захисника, яка вважала, що при призначенні покарання у виді реального відбування, суд не повній мірі взяв до уваги певні обставини справи, характеризуючи дані особи засудженого, щире каяття у вчиненому та намагання принести свої вибачення й відшкодувати завдану шкоду, дійшов висновку про безпідставність вимог захисника та залишив вирок без зміни.

Мотивуючи своє рішення апеляційний суд зазначив, що у вироку мотивовано зазначено про відсутність таких ознак для врахування щирого каяття як виявлення реального жалю від засудженого з приводу вчиненого. Зокрема, при призначенні покарання враховано, що засуджений хоча і є особою несудимою в силу ст. 89 КК України, однак раніше відбував покарання у місцях позбавлення волі, при цьому, вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, застосував насильство до потерпілого та не відшкодувавши заподіяну шкоду.

Тому, врахувавши позицію потерпілого ОСОБА_6 , який в результаті злочинних дій засудженого отримав статус особи з інвалідністю, зазначав, що ознак щирого каяття винуватий не проявляв, не висловлював жалю з приводу вчиненого та навіть не відшкодував понесені ним витрати на лікування, колегія суддів апеляційного суду, не встановивши підстав для застосування положень ст. 75 КК України, погодилась із висновком суду першої інстанції про те, що виправлення засудженого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом є аналогічні доводам касаційної скарги та визнавши їх необґрунтованими, навів в рішенні належні й достатні мотиви їх спростування.

Постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання засудженому ОСОБА_5 , яке залишено апеляційним судом без зміни, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також, доводи захисника про можливість застосування до засудженого положень ст. 691 КК України є безпідставними, враховуючи наявність обставини яка обтяжує покарання - вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3