1Справа № 335/3891/23 1-кп/335/607/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду за адресою: вул. Перемоги, 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 04 січня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овруч Житомирської області, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, військовослужбовця, займаючого посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 начальника служби охорони державної таємниці, у військовому званні «капітан-лейтенант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 Кримінального кодексу України,

з угодою про визнання винуватості від 25 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Капітан-лейтенант ОСОБА_4 наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2021 № 153 призначений на посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 начальника служби охорони державної таємниці.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Згідно із ст. ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Згідно п. 2 розділу Х «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359, зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, Законів України, Статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження ним військової служби, не допускати вчинення злочинів, дбайливо використовувати військове майно, не допускати його втрати, знищення чи розкрадання, відповідати за збереження і правильну експлуатацію наданої йому у тимчасове службове користування і закріпленої за ним зброї та бойових припасів, не допускати ганебних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки, постійно мати зброю при собі, забезпечити належний порядок їх охорони, обліку, зберігання і використання, який унеможливлював би втрати та крадіжки.

Будучи помічником командира військової частини НОМЕР_1 начальником служби охорони державної таємниці та проходячи військову службу за контрактом, капітан-лейтенант ОСОБА_4 , відповідно до вимог до вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999, п. 2 розділу Х «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359, зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, Законів України, Статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження ним військової служби, не допускати вчинення злочинів, дбайливо використовувати військове майно, не допускати його втрати, знищення чи розкрадання, відповідати за збереження і правильну експлуатацію наданої йому у тимчасове службове користування і закріпленої за ним зброї та бойових припасів, не допускати ганебних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки, постійно мати зброю при собі, забезпечити належний порядок їх охорони, обліку, зберігання і використання, який унеможливлював би втрати та крадіжки.

Так, відповідно до п.п. 2, 3 розділу X «Особливості збереження стрілецької зброї, боєприпасів та ручних гранат під час ведення бойових дій, проведення антитерористичної операції» зазначеної Інструкції, військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі.

Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» № 359 від 29.06.2005 затверджено «Інструкцію про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України».

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції визначено, що стрілецька зброя це табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Пунктом 14 Розділу I Інструкції визначено, що військовослужбовцю, якому видано стрілецьку зброю та боєприпаси для виконання обов`язків військової служби забороняється носити залишати стрілецьку зброю та боєприпаси без нагляду. Мати при собі стрілецьку зброю під час перебування в санаторії, будинку відпочинку, у відпустці, на лікуванні, а також під час відвідування театрів, клубів та інших громадських місць, якщо перебування в них не пов`язане з несенням служби.

Відповідно до пунктів 15, 18, 22 розділу ІІ Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України, стрілецька зброя (у тому числі спортивна і навчальна) закріплюється за військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу під особистий підпис у відомості закріплення зброї за особовим складом, яка реєструється в службі діловодства військової частини. Відомість складається за підрозділ і зберігається в командира підрозділу. Назва, серія, номер і дата видачі стрілецької зброї, закріпленої за військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу та виданої зі складу офіцерам і прапорщикам (мічманам), крім спортивної і навчальної стрілецької зброї, записуються у військовий квиток військовослужбовця (посвідчення офіцера або прапорщика (мічмана).

З огляду на вказане, капітан-лейтенант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та боєприпасів та відповідальність, яка передбачена за його порушення, вчинив військовий злочин за наступних обставин.

Згідно із відомостями про дозвіл на носіння зброї, за капітан-лейтенантом ОСОБА_4 закріплена зброя пістолет Макарова 9 мм, НОМЕР_2 , та 16 патронів калібру 9 мм.

Відповідно книги видачі зброї та боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , капітан-лейтенант ОСОБА_4 05.07.2022 отримав, ввірену йому для службового користування, особисту зброю пістолет Макарова 9 мм, НОМЕР_2 , та 16 патронів калібру 9 мм, про що свідчить відповідний підпис капітан-лейтенанта ОСОБА_4

23.12.2022, приблизно о 17 год. 30 хв., капітан-лейтенант ОСОБА_4 , діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, прибув до громадського місця - кафе розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з несенням служби, в порушення п. 14 розділу Х «Інструкцію про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» не здавши уповноваженим особам військової частини ввірену йому для службового користування зброю та боєприпаси.

В подальшому, в той же день, в період часу з 17 год. 30 хв. по 23 год. 00 хв., продовжуючи недбало ставитись до своїх обов`язків із зберігання ввіреної йому для службового користування зброї та боєприпасів, в порушення п. 14 Розділу I Інструкції, залишив 9 мм пістолет Макарова, серійний номер НОМЕР_2 , зі спорядженим магазином 8 патронами калібру 9 мм без нагляду.

Після чого, 23.12.2022 приблизно о 23 год. 00 хв. капітан-лейтенант ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: квартира АДРЕСА_4 виявив втрату ввіреної йому для службового користування табельної зброї, а саме пістолета Макарова 9 мм, НОМЕР_2 , загальною вартістю 1380 (одна тисяча триста вісімдесят) гривні 29 копійок та магазин до пістолету з 8-ми патронами калібру 9 мм. загальною вартістю 16 (шістнадцять) гривень 72 копійок. Загальна сума втраченого майна складає 1397 (одна тисяча триста дев`яносто сім) гривень 01 (одна) копійок.

Таким чином, капітан-лейтенант ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 413 КК України, а саме втрату ввіреної для службового користування зброї, бойових припасів, внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинені в умовах воєнного стану.

25.04.2023 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за участі адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст. ст. 468, 469, 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

За змістом цієї угоди прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 3 ст. 413 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен обвинувачений понести у виді 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 58 КК України, а саме службове обмеження для військовослужбовців замість позбавлення волі.

При укладені угоди враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно з ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно з ст. 67 КК України відсутні.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Потерпілих за даним кримінальним провадження немає. Цивільного позову до суду не скеровано.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджене в ній покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, надав згоду на застосування узгодженого виду покарання. Зазначив, що його згода на укладення угоди була добровільною, позиція істинною, при прийнятті ним такого рішення на нього будь-які особи не чинили тиску.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що угода відповідає вимогам закону, укладена добровільно, його підзахисний повністю розуміє наслідки укладення такої угоди та невиконання, а тому просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 413 КК України, які виразились у втраті ввіреної для службового користування зброї, бойових припасів, внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинені в умовах воєнного стану.

Шкода завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення повністю відшкодована.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 413 КК України, а саме втрату ввіреної для службового користування зброї, бойових припасів, внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинені в умовах воєнного стану.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, проходить військову службу, має стабільний дохід у виді грошового забезпечення, на утриманні будь-яких осіб немає, не одружений, має зареєстроване місце проживання, за місцем служби характеризується добре, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

При її затвердженні та узгоджені міри покарання, враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяння шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд, враховуючи усі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, вважає за можливе призначити покарання, наближене до нижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 413 КК України, а саме у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 раніше не відбував покарання у виді позбавлення волі, є військовослужбовцем, не перебуває на строковій службі, отримує грошове забезпечення, і до нього може бути застосовано покарання у виді службового обмеження, яке передбачене ст. 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про можливість замінити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові доказі у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, клопотань про його обрання до набрання викроком законної сили від учасників процесу не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 квітня 2023 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за участі адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000006 від 04 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 413 Кримінального кодексу України, та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25 квітня 2023 року покарання, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_4 замінити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення останнього.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувати.

Вирок на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1