Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/573/22
Провадження № 1-в/553/9/2023
У Х В А Л А

Іменем України

01.08.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора - ОСОБА_3

представника ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні проведеному у режимі відеоконференції клопотання:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, Черкаської області, росіянина, громадянина України, освіта середня - спеціальна, матрос ВЧ НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, до засудження проживав АДРЕСА_1 , раніше не судимого, по даній справі засудженого:

- 23.04.2020 року Жовтвневим районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.1 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання - перебування під вартою з 13.04.2017 року, до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2022 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно - дострокового звільнення, посилаючись на те, що має декілька незначних порушень, працевлаштований, має сумлінне ставлення до праці. Поряд з цим, засудженим вказував про те, що на його утриманні перебуває онкохвора мати - ОСОБА_6 та двоє неповнолітніх дітей. Вказані обставини на думку засудженого є об`єктивними та вагомими, тому прохав застосувати відносно нього умовно - дострокове звільнення, відповідно до положення ст. 81 КК України.

Прокурор при вирішенні даного клопотання заперечував та вказував про його передчасність, оскільки засуджений за весь період відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення. Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, за який відбуває призначену судом міру покарання, своєї вини у вчиненні якого останній не визнає, відповідно прокурор вважав, що до ОСОБА_5 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, в зв`язку з чим в задоволенні даного клопотання слід відмовити.

В судовому засіданні представник ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» при вирішенні даного клопотання покладався на розсуд суду.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні прохав надати йому шанс для доведення свого виправлення, задовольнивши подання та застосовувавши відносно нього умовно-дострокове звільнення.

Вказане питання розглядається на підставі ст. 537 КПК України.

Частиною 1 статті 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ та органів у випадках, встановлених законом.

Таким чином, дане клопотання підлягає розгляду Ленінським районним судом м. Полтави.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 13.04.2017 року.

Засуджений ОСОБА_5 за час перебування в ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» м. Маріуполь Донецької області характеризувався посередньо, мав три стягнення, які погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

З 11 грудня 2020 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія № 64». За час відбування покарання характеризується посередньо. За допущені порушення вимог режиму, відбування покарання п`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, два стягнення погашено у встановлено законом порядку, заохочень не має.

На виробництві установи не працевлаштований з власних міркувань, до праці ставиться неоднозначно, працювати бажання не виявляє.

Адміністрацією установи засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими.

У відношенні до представників адміністрації установи грубості не проявляє, але потребує контролю за виконанням їх законних вимог.

Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Засуджений не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, але потребує постійного контролю.

Роботи з самообслуговування та роботи по благоустрою місць позбавлення волі не виконує, перекладає їх виконання на інших засуджених.

Відповідно до ст. 123 КВК України участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Заходи виховного характеру відвідує формально, вірні висновки для себе не робить. Участі у громадському житті колективу відділення не приймає.

Відповідно до ст.ст 110, 114 КВК України засуджений підтримує соціально - корисні зв`язки з матір`ю, братами, дружиною та дітьми шляхом телефонних розмов, побачень. Стосунки доброзичливі.

Згідно рішення комісії виправної колонії від 11.05.2019 року в зміні умов тримання засудженого - відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії виправної колонії від 11.03.2021 року змінено умови тримання, як особі, яка стає на шлях виправлення. Постановою начальника колонії від 16.03.2021 року в заміні покарання більш м`яким відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що засуджений ОСОБА_7 добровільно, за власною ініціативою, згідно ст. 118 КВК України, у додаткових неоплачуваних роботах та у роботах з благоустрою установи чи відділення участі не приймав. На виробництві установи засуджений не працевлаштований з власних міркувань, до праці ставиться неохоче.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами подання і особової справи на засудженого, що заробітна плата засудженого ОСОБА_5 за період з 11.12.2020 року по 31.05.2023 року не нараховувалась. Виконавчі листи на засудженого до установи не надходили, стягнення та судові витрати не проводилися.

Судом встановлено, що відповідно до довідки про заохочення та стягнення виданого ДУ « Полтавська виправна колонія № 64» відносно засудженого ОСОБА_7 , засуджений заохочень не має, має 8 (вісім) стягнень, два з яких до цього часу не погашені: саме: 08.06.2017 року відносно засудженого застосовано стягнення у вигляді догани, за зберігання забороненого предмету, яке погашено; 06.06.2018 року - застосовано дисциплінарне стягнення у вигляд догана, за зберігання забороненого предмету, яке погашено; 02.05.2019 року - відносно засудженого застосовано стягнення у вигляді догани, за зберігання забороненого предмету, яке погашено; 28.12.2020 року - відносно засудженого застосовано стягнення у вигляді догани, за відмову від виконання обов`язків чергового, згідно графіку, яке погашено; 10.03.2021 року - відносно засудженого застосовано стягнення у вигляді догани, за невиконання команди «Підйом», яке погашено; 30.06.2022 року - відносно засудженого застосовано стягнення у вигляді догани, за невихід до їдальні установи на вечерю, яке погашено, станом на дату розгляду клопотання; 12.09.2022 року - відносно засудженого застосовано стягнення у вигляді догани, за занавішування свого спального місця , яке не погашено; 24.02.2023 року - відносно засудженого застосовано стягнення у вигляді сувора догана, за невихід до їдальні установи на вечерю, яке не погашено.

Статтею 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71,72 КК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від N 10 від 26.12.75 «Про практику застосування судами України законодавства про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну покарання більш м`яким» визначено, що суди, вирішуючи питання про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання або про заміну

невідбутої частини покарання більш м`яким, повинні забезпечити строго індивідуальний підхід до кожного засудженого, маючи на увазі, що умовно-дострокове звільнення від покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані лише до тих засуджених, які, відбувши передбачену законом частину покарання, зразковою поведінкою і чесним ставленням до праці, а особи, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, крім того, й чесним ставленням до навчання довели своє виправлення.

Отже, з досліджених даних можна зробити висновок про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час відбування всього періоду покарання, і хоча існують в його поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Вирішуючи дане питання суд насамперед враховує, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення під час проходження військової служби за контрактом особливо тяжкого злочину пов`язаного з позбавленням життя потерпілого - військовослужбовця цієї ж військової частини. Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2020 року ОСОБА_7 не визнавалась вина у вчиненні злочину та заперечувалась причетність до вказаного злочину.

Згідно Ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року засуджений ОСОБА_7 вину не визнав та заперечував причетність до вказаного особливо тяжкого злочину.

В ході судового розгляду даного клопотання засуджений ОСОБА_7 підтвердив свою позицію, яку він займав під час судового розгляду кримінального провадження в першій та апеляційних інстанціях, а саме щодо непричетності до вчинення злочину, за вчинення якого останній засуджений та відбуває призначене судом покарання.

Таким чином, вказані обставини встановлені в судовому засіданні, надають суду беззаперечно вважати, що засуджений ОСОБА_7 на даний час є суспільно-небезпечною особою, свою провину протягом відбутого строку покарання не спокутав, належних висновків для себе не зробив, що в свою чергу вказує про те, що останній не здатен до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства, а відтак не можливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг виправлення.

Вказані обставини в судовому засіданні не заперечувалися самим ОСОБА_7 та не були спростовані будь-якими доказами в установленому законом порядку.

Суд констатує, що відсутність в поведінці засудженого ОСОБА_7 послідовних, кардинальних позитивних змін свідчить також і про його незадовільне відношення, саме на час вирішення даного питання, до спокутування своєї провини за скоєне ним, а відтак і до самого протиправного вчинку, за вчинення якого останній і відбуває призначене судом покарання, що також вказує про відсутність на даний час правових підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Крім того, в ході судового розгляду клопотання встановлено, що згідно з оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засуджений ОСОБА_7 має низький рівень ймовірності небезпеки для суспільства.

Вказані висновки суду підтверджуються і позицією в судовому засіданні самого засудженого ОСОБА_7 ..

Таким чином, сам засуджений ОСОБА_7 на даний час не впевнений в своїй правомірній та належній поведінці після звільнення з місць позбавлення волі.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним, і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, оскільки за весь період перебування у місцях позбавлення волі з 13 квітня 2017 року засуджений ОСОБА_7 не має жодного заохочення, при цьому, 8 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. При цьому, засуджений має неоднозначне негативне ставлення до праці, в зв`язку з чим не бажає з власних міркувань залучастися працювати та виконувати роботи з благоустрою.

З огляду на вищевикладене, на теперішній час суд приходить до переконливого висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїми діями навіть не намагається стати на шлях виправлення. Приймаючи до уваги той факт, що винним себе у вчиненні злочину, кваліфікованого за ч.1 ст. 115 КК України, повністю не визнає, мотивуючи свою позицію тим, що він не вчиняв протиправних дій, які спричинили смерть потерпілого, під час проходження засудженим військової служби, суд констатує, що підстави зазначені засудженим у даному клопотанні, а саме наявність наміру у останнього боронити країну від російських окупантів, є досить сумнівними, нікчемними та надуманими.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч.2 ст. 81 КК України) та формальної (ч.3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності, якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню про умовно-дострокове звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Суд констатує, що за весь період перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 жодного разу не заохочувався, натомість має 8 (вісім) стягнень, два з яких не погашені у встановленому законом порядку.

З огляду на встановлені судом обставини, а саме наявність очевидного та однозначного неналежного ставлення засудженого ОСОБА_7 під час всього строку відбуття покарання: до скоєного ним особливо тяжкого злочину, праці, а також відсутності в поведінці останнього належного ступеню виправлення, необхідного для його умовно-дострокового звільнення, свідчить про відсутність, станом на березень 2022 року, тобто на час звернення з даним клопотанням до суду, у засудженого, правових підстав для ініціювання питання про умовно-дострокове звільнення останнього, оскільки жодна з двох обов?язкових підстав (матеріальна та формальна), необхідних для застосування умовно-дострокового звільнення особи, в поведінці засудженого ОСОБА_8 наявні не були, що очевидно позбавляє суд можливості ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

На теперішній час суд приходить до переконливого висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїми діями навіть не намагається стати на шлях виправлення. Проте є передчасним вважати, що він на даний час досяг належного ступеня виправлення, безумовного і достатнього, для його умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі.

У зв`язку з цим, для того щоб дійти висновку, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, необхідний більш тривалий час.

Таким чином, проаналізувавши здобуті докази, суд приходить до переконання, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, в зв?язку з чим ОСОБА_7 не підлягає умовно-достроковому звільненню, а відтак клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення останнього, до задоволення не підлягає, як безпідставне та передчасне.

Керуючись ст. 81 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. ст. 152, 154 КВК України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1