Справа № 333/8153/21
Провадження № 1-кп/333/193/23
УХВАЛА

26 липня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої за ч.2 ст.185 КК України.

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Таким чином, законодавець визначив саме обов`язок суду, а не його право розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у разі, коли відповідний строк спливає, а судове провадження ще не завершено.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає 02.08.2023 року, судове провадження у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а наступне судове засідання заплановане після вказаної дати, суд вирішив поставити на обговорення учасникам провадження питання доцільності подальшого утримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор вважав за необхідне продовжити строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , так як остання обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років. Обвинувачена офіційно не працевлаштована, що може свідчити про те, що єдиним джерелом її доходів є протиправна діяльність та вона може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя і вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив врахувати, що ОСОБА_4 була засуджена до покарання з випробуванням строком 1 рік вироком Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 03.09.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто остання обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення під час іспитового строку. Під час розгляду цього кримінального провадження ОСОБА_4 переховувалася від суду, що потягло за собою оголошення її в розшук. Отже, на думку прокурора, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, чинити інше кримінальне правопорушення і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що вона має на утриманні неповнолітню дитину, яка знаходиться на цей час з її матір`ю. У неї є постійне місце реєстрації та проживання, тому при застосуванні до неї домашнього арешту, вона б виконувала усі процесуальні обов`язки, пов`язані із явкою до суду.

Захисник ОСОБА_5 також зазначив, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, має житло, в якому може виконувати такий запобіжний захід як домашній арешт. Просив суд змінити запобіжний захід на інший, більш м`який. На думку захисника прокурором у судовому засіданні не доведено той факт, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Вислухавши доводи прокурора, заперечення обвинуваченої та її захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 22.11.2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

У подальшому, під час судового розгляду чотири рази до обвинуваченої було застосовано примусовий привід та ухвалами від 05.09.2022 року ОСОБА_4 , 02.05.2023 року остання була оголошена у розшук, надано дозвіл на її затримання та доставку до суду для подальшого розгляду кримінального провадження.

Обвинувачену ОСОБА_4 було затримано 05.06.2023 року о 10 год. 20 хв. у м. Львові та доставлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя о 16-00 год. 06.06.2023 року.

Ухвалою суду від 06.06.2023 року до обвинуваченої ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 02.08.2023 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад трьох років.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (санкція зазначеної статті передбачає у т.ч. позбавлення волі на строк до п`яти років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні кримінального правопорушення, за яке можливе покарання у виді позбавлення волі та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказане кримінальне правопорушення, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюють ОСОБА_4 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також враховує, що ОСОБА_4 раніше судима (вирок від 03.09.2021 року, який не виконано), тобто має не зняту та не погашену у встановленому законодавством порядку судимість, у шлюбі не перебуває, має неповнолітню дитину, але відсутні докази про її утримання, так як дитина майже постійно перебуває із бабусею, має постійне місце реєстрації, але там не проживає і за останні 10 місяців змінила декілька адрес проживання.

Також, враховую, що по даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 неодноразово ігнорувала явки до суду та двічі оголошувалася у розшук, була затримана у м. Львові та не виконала свої обов`язки, передбачені ст.76 КПК України по вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2021 року. Події, які зазначені в обвинувальному акті, відбулися під час іспитового строку обвинуваченої ОСОБА_4 .

Суд, при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують обвинувачену, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Продовження такого запобіжного заходу до обвинуваченої, що обмежує її особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану обвинуваченої ( ОСОБА_4 повідомила, що вона на цей час не працює), ухвалою суду від 06.06.2023 року обвинуваченій була визначена можливість застосувати розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме 15 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто суму 40 260 грн.

На думку суду, вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_4 покладені на неї обов`язки та не є завідомо непомірним для неї.

У разі внесення вказаної застави на обвинувачену ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням її в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 22.09.2023 року (включно).

ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі п`ятнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 40 260 (сорок тисяч двісті шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу судді, у провадженні якого знаходиться це кримінальне провадження;

2) повідомляти суддю, у провадженні якого знаходиться це кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

3) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває це кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій, захиснику обвинуваченій, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 27.07.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1