ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3164/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/291/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/291/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільської області від 18 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та продовжено щодо обвинуваченого строк тримання під вартою терміном на шістдесят діб, до 16 жовтня 2023 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити частково клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: продовжити щодо ОСОБА_7 строк тримання під вартою терміном до двох місяців, тобто до 16 жовтня 2023 року та визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, ризики наведені у клопотанні прокурора не підтверджені жодними конкретними фактами та стороною обвинувачення не доведено що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належнупроцесуальну поведінку ОСОБА_7 . Вказує на те, що ОСОБА_7 добровільно надав зразки для проведення експертиз, з`являвся до органу досудового розслідування та суду за першою вимогою, що свідчить про добросовісність його процесуальної поведінки обвинуваченого.

Посилається на відсутність ризиків знищення, спотворення будь-яких із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення чи здіснення тиску на потерпілу, оскільки з часу внесення відомостей до ЄРДР пройшло майже 1.5 років та за цей час працівники поліції провели необхідні слідчі дії.

Вказує, що тяжкість відповідного покарання не може виправдати тривале тримання під вартою.

Вважає, що тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі у разі доведеності вини особи.

Звертає увагу на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, в якого є рідна сестра та батько, та який має зареєстроване місце проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладеній, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0001305, внесене до ЄРДР 20 вересня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, а саме у зґвалтуванні неповнолітньої .

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого надалі неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2023 року на термін до 22 серпня 2023 року.

Задовольняючи клопотання прокурора місцевий суд виходив з того, що ним доведено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, який відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, а також продовження існування та не зменшення ризиків переховування його від органів досудового розслідування та/або суду, впливу на потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, посилаючись на те, що у випадку визнання ОСОБА_7 винуватим йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, необхідність безпосереднього допиту судом потерпілої, яка ще не допитувалась під час судового розгляду, та з врахуванням обставин визначених ст.178 КПК України щодо його стану здоров"я, майнового стану, міцності соціальних зв"язків, прийшов до вірного висновку про те, що застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання вищевказаних ризиків та продовжив застосований захід у виді тримання під вартою, врахувавши також неможливість завершення судового розгляду вказаного провадження до спливу попереднього строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

При цьому, колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що, на думку колегії суддів, доведено прокурором у судовому засіданні з огляду на обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, тому відсутні підтави вважати, що наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ризики є необгрунтованими чи неконкретними.

Також колегія суддів ввжає що застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Перевіряючи доводи сторони захисту про необхідність визначення застави, то слід врахувати те, що згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства з огляду на що суд першої інстанції правомірно відмовив у клопотанні адвоката про визначення розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді