Справа № 334/3136/23
Номер провадження № 1-кс/334/1147/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотанн я дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000203 від 23.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 року до суду звернувся дізнавач СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 з клопотанням, погодженим прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000203 від 23.04.2023 року за ознаками ст.290 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 23.04.2023 року до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23.04.2023 року о 17:36 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, біля будинку №2 виявлено мотоцикл марки YAMAHA у кузові білого кольору, д.н. НОМЕР_1 , у якому виявлено ознаки підробки номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.

Відомості про кримінальне правопорушення внесено 23.04.2023 року до ЄРДР за № 0000203 за ознаками ст.290 КК України.

23.04.2023 року під час огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, біля будинку №2 виявлено та вилучено: мотоцикл А марки YAMAHA , YZF 1000, у кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; ключі від мотоцикла, у кількості 1 шт.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а саме мотоцикл А марки YAMAHA, YZF 1000, у кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ОСОБА_5 .

23.04.2023 року дізнавачем СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 прийнято постанову про визнання вилученого в ході огляду місця події від 23.04.2023 року майна речовим доказом.

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , мотоцикл - А марки YAMAHA, YZF 1000, у кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладення арешту на вказаний транспортний засіб необхідно для подальшого проведення судової криміналістичної експертизи, проведення повторного огляду транспортного засобу, окрім цього, незастосування арешту може призвести до втрати даного транспортного засобу, оскільки власник має можливість його відчуження та розпорядження ним будь-яким способом, що в свою чергу може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Прохала накласти арешт на мотоцикл - А марки YAMAHA, YZF 1000, у кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .; ключі у кількості 1 шт. від мотоцикла; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 , які 23.04.2023 року були вилучені дізнавачем СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна буд.2.

В судове засідання по розгляду клопотання учасники не з`явились, 25.04.2023 року дізнавач подала заяву про розгляд справи без її участі, прохала клопотання задовольнити.

Відповідно ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у провадженні сектору дізнання Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000203 від 23.04.2023 року за ознаками ст.290 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 23.04.2023 року до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23.04.2023 року о 17:36 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, біля будинку №2 виявлено мотоцикл марки YAMAHA у кузові білого кольору, д.н. НОМЕР_1 , у якому виявлено ознаки підробки номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , мотоцикл - А марки YAMAHA, YZF 1000, у кузові білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Володільцем вказаного мотоцикла є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно письмових пояснень якого, він придбав даний мотоцикл приблизно два роки тому у особи на ім`я ОСОБА_7 за 2400 доларів США, мотоцикл зареєстровано на ОСОБА_5 .

Відповідно клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Відповідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно ст.167 КПК України має статус тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно глави 17 КПК України з дотриманням вимог ст.22 КПК України.

Частиною 2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст.1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання дізнавача на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51, 52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п.31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п.61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст.1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrongand Lonnrothv Sweden" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006).

Як вбачається з матеріалів провадження, дізнавач звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження зазначеного майна до закінчення досудового розслідування, та для подальшого проведення судової криміналістичної експертизи, проведення повторного огляду транспортного засобу.

Проте, в ході судового розгляду, не надано суду доказів в обґрунтування клопотання, зокрема щодо спроб або способу приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження зазначеного майна.

Крім того з`ясовано, що ОСОБА_6 є законним володільцем транспортного засобу, право власності на даний мотоцикл зареєстроване за ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

З врахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що жодної з передбачених законом підстав для накладення арешту на вилучене майно дізнавачем не доведено.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000203 від 23.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1