ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1934/23 Справа № 205/1499/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000066, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 , у той же час зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем навчання, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, потерпілий претензій матеріального та морального характеру не має, а отже більш м`яке покарання буде достатнім для його виправлення та попередженню вчинення нових правопорушень і не буде становити надмірний тягар для останнього.

Оскаржуваним вироком суду, ухваленим в порядку спрощеного провадження, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді ста п`ятдесяти годин громадських робіт.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 31 січня 2022 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин разом з потерпілим ОСОБА_9 перебував за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , де у ОСОБА_7 на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виник злочинний умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , в той же день, близько 15 години 55 хвилин, перебуваючи в одній з кімнат буд. АДРЕСА_1 , діючи умисно, наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область голови, а саме в область лівого ока, від якого останній дезорієнтувався та впав сідницями на підлогу. Продовжуючи свої дії, в той момент, коли потерпілий ОСОБА_9 сидів на підлозі, ОСОБА_7 , перебуваючи поруч з потерпілим, взяв у руки дерев`яний стілець, що стояв у кімнаті, та, тримаючи його у руках, з розмаху наніс ним один удар в область голови та тулуба ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав спиною на підлогу. Таким чином, в результаті злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому, згідно висновку експерта, були спричинені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, що узгоджується із вимогами ч. 1 ст. 394 КПК України щодо обсягу оскарження вироків суду, постановлених в порядку спрощеного провадження, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України вирок у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, колегія суддів зважає на те, що за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, аналізуючи вищенаведені обставини, прийшов до правильного висновку про необхідність і достатність у даному випадку покарання у виді 150 годин громадських робіт, яке за видом не є ані найсуворішим, ані найбільш м`яким з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, та призначене не у максимальному розмірі.

Колегія суддів із таким рішенням погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і вважає, що саме таке покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, та не буде надмірним тягарем для обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для призначення покарання у виді штрафу, колегія суддів не знаходить переконливими.

Так, посилання апелянта на те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем навчання, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, потерпілий претензій матеріального та морального характеру не має, не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку, дістали належну оцінку та, на думку колегії суддів, були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, на думку колегії суддів, фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 діяння, - а саме те, що він наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область лівого ока, від якого останній дезорієнтувався та впав сідницями на підлогу, після чого ОСОБА_7 взяв у руки дерев`яний стілець, що стояв у кімнаті, та, тримаючи його у руках, з розмаху наніс ним один удар в область голови та тулуба ОСОБА_9 , який у той час сидів на полу, - не свідчать про достатність призначення обвинуваченому найбільш м`якого за видом покарання з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 не працює, згідно із його поясненнями в суді апеляційної інстанції постійного джерела доходу не має, забезпечує своє існування підробітками та не має коштів на сплату штрафу.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4