ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/720/22

Провадження № 11-кп/4820/430/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2023 року у кримінальних провадженнях №0000970, № 0000226, № 0000366, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не судимого в силу ст. 89 КК України.

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання:

-за ч. 2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років,

-за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки,

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, не судимого в силу ст. 89 КК України

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, учня Шепетівського професійного ліцею, не судимого

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду встановлено, що 26 листопада 2021 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у вітальні квартири, розташованій по АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у словесну суперечку з потерпілим ОСОБА_10 , під час якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень. З цією метою ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у тому ж місці та в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , який у цей час сидів на дивані, умисно, із прикладанням фізичної сили наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока та лівої брови. В результаті вказаних неправомірних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження: закриту внутрішньочерепну травму з крововиливом під тверду мозкову оболонку лівої лобно-тім`яної ділянки голови зі здавленням речовини головного мозку, крововиливом в лівій скроневий м`яз, крововиливом в м`які покрови лівої скроневої ділянки голови, раною по нижньому краю лівої брови, крововиливом під кон`юктиву та в м`яз лівого ока, синець на верхній повіці лівого ока, які в сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя в момент спричинення, а в даному випадку - що призвело до смерті. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 в період часу з 7 по 12 год. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер на місці вчинення кримінального правопорушення.

Крім того 24.02.2022 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_7 , вступивши в злочинну змову зі ОСОБА_8 , вирішили таємно викрасти чуже майно з території домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_11 . З цією метою у вказаний день та час ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, умисно незаконно проникли на територію домогосподарства по АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_7 підійшов до приміщення літньої кухні та, відтягуючи руками, частково відчинив дверцята зазначеного приміщення, а ОСОБА_8 , діючи з єдиним умислом на заволодіння чужим майном, проникнув до приміщення вказаної літньої кухні та таємно викрав звідти шліфувальну кутову машинку (болгарку) марки «Dnipro М» моделі «GS-98» вартістю 620 грн. 00 коп. та зварювальний апарат марки «Dnipro М» моделі «SAB-258N» вартістю 2673 грн. 00 коп., що належать потерпілому ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_7 спільно зі ОСОБА_8 покинули територію вказаного домоволодіння із викраденим майном, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 3293 грн.

Крім того, 11.03.2022 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою заволодіння чужим майном незаконно проникли на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 та перебуває у користуванні потерпілої ОСОБА_12 . Далі ОСОБА_7 в присутності неповнолітнього ОСОБА_9 , який, діючи з спільним умислом із ОСОБА_7 , спостерігав, щоб їхні незаконні дії ніхто не викрив, підійшов до будинку та за допомогою фомки, яку підготував заздалегідь, шляхом зламу замка відчинив вхідні двері, через які він із ОСОБА_9 проникли до вищевказаного будинку, звідки, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно в умовах воєнного стану, що введений на території держави Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, таємно викрали телевізор марки «Hisense» моделі «43В6700РА» вартістю 10193 грн. 81 коп., що належить ОСОБА_12 , та з викраденим майном покинули територію вказаного домоволодіння, спричинивши своїми діями потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 12.03.2022 року близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_7 повернувся до домоволодіння по АДРЕСА_5 та шляхом зламу навісного замка за допомогою фомки, яку заздалегідь підготував, незаконно проник до приміщення літньої кухні, яка розташована на території вищевказаного домоволодіння, звідки, керуючись корисливим мотивом, діючи в умовах воєнного стану, що введений на території держави Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, умисно повторно таємно викрав дриль марки «Pawer Craft Slag Boremasking» Art.Nr. 4900 вартістю 300 грн. 00 коп., спричинивши потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 12.03.2022 року близько 20 год. 20 хв. ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном незаконно проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , та, керуючись корисливим мотивом, діючи в умовах воєнного стану, що введений на території держави Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, підійшов до вікна приміщення літньої кухні, розірвав поліетиленову плівку, якою було обтягнуто вікно, та проник через цей отвір до вказаного приміщення, звідки таємно повторно викрав сталевий радіатор марки «РОЗМА» типу 22б 500/600 білого кольору вартістю 1308 грн. 60 коп., що належить ОСОБА_13 та з викраденим майном покинув територію вказаного володіння, спричинивши своїми діями потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

З вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_7 не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2023 року змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України чи ст. 119 КК України та пом`якшити йому покарання.

Звертає увагу суду на те, що мотиву та умислу вбивати ОСОБА_10 у нього не було. Після нанесення ОСОБА_10 удару, останній знаходився в адекватному стані, що підтверджується показаннями свідків та експерта.

Вважає, що призначене судом покарання є надто суворим та не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також не враховано його молодий вік, позитивну характеристику з місця проживання, стан здоров`я, та наявність на утриманні малолітньої дитини, що є підставою для призначення йому більш м`якого покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі.

Під час апеляційного перегляду провадження прокурор заперечував проти апеляційних вимог обвинуваченого, просив залишити їх без задоволення, вирок суду вважав законним та обґрунтованим.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Згідно положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не вправі розглядати обвинувачення яке не було висунуто в суді першої інстанції. Межі судового розгляду в суді першої інстанції також визначені в ст. 337 КПК України, за якою судовий розгляд проводиться стосовно обвинуваченого лише в межах висунутого йому обвинувачення.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експерті.

У апеляційній скарзі, як убачається з її змісту, обвинувачений не заперечує встановлених фактичних обставин кримінального провадження, однак не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 121 КК України та призначеним йому покаранням.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого ОСОБА_7 про неправильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки вважає, що мотиву вбивства у нього не було, тому такі його дії слід кваліфікувати за ст. 119 або ст. 128 КК України, колегія судів вважає їх безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді. Колегія суддів відкидає апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині з наступних підстав.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Такаж позиція викладена і в постановах Верховного Суду у провадженнях № № 51-6829 км 18, 51-649 км 18, 51-2941 км 18).

З установлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 умисно, із прикладанням значної сили, наніс останньому кулаком правої руки один удар в ділянку лівого ока та лівої брови, спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення, що в даному випадку призвело до смерті.

У судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердив, що під час розпивання з потерпілим ОСОБА_10 алкогольних напоїв побачив у його кишені свій телефон на що запитав звідки він там узявся, однак відповіді не отримав. Обурившись такою поведінкою ОСОБА_10 , з метою його провчити, наніс йому правою рукою один удар в обличчя біля ока, після чого у потерпілого пішла кров.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитаною місцевим судом, підтвердила, що після того, як з кишені потерпілого випав телефон обвинуваченого, останній кулаком руки наніс йому удар в голову над оком.

Такі їх показання узгоджуються із даними протоколів слідчих експериментів.

Як вбачається із даних протоколу слідчого експерименту з фото-таблицею та відеозаписом до нього від 15.03.2022 року, ОСОБА_7 пояснив, що після того, як у нього виник із потерпілим конфлікт щодо його телефону, оскільки він вважав, що потерпілий бажає привласнити його телефон, він звернувся до нього із словами: «а тепер вибачай!», та наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в обличчя, в ліве око та брову. Удар він наносив із прикладанням значної фізичної сили (т. 1, а.с. 156-169).

Із даних протоколу слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_14 , та відеозапису до нього від 22.12.2021 року вбачається, що під час розпивання алкогольних напоїв між потерпілим та обвинуваченим виник словесний конфлікт щодо мобільного телефону ОСОБА_15 , який випав з кишені куртки ОСОБА_10 . Під час даного конфлікту обвинувачений наніс потерпілому кулаком правої руки один удар в надбрівну ділянку лівого ока (т.1, а.с. 53-61).

Отже, з наведених доказів вбачається, що враховуючи локалізацію тілесного ушкодження, а саме: життєво важливий орган - голову, прикладання значної сили, та наявність раптово виниклого конфлікту із потерпілим щодо телефону обвинуваченого, у ОСОБА_7 був умив умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, оскільки він умисно, з прикладанням фізичної сили наніс потерпілому удар в голову, тобто в життєво важливий орган. Судом також встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 , у той час сидів на дивані, ніякої загрози для обвинуваченого не створював, та ніяких травмуючих дій, крім удару в голову від ОСОБА_7 не отримував.

Відповідно до висновків медичних експертів № 253 від 31.12.2021 року (т. 1, а.с. 26-37) та № 265 від 10.01.2022 (т. 1а.с.117-122) рокусмерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми з крововиливом під тверду мозкову оболонку лівої лобно-тім`яної ділянки голови зі здавленням речовини головного мозку, крововиливом в лівій скроневий м`яз, крововиливом в м`які покрови лівої скроневої ділянки голови, раною по нижньому краю лівої брови, крововиливом під кон`юктиву та в м`яз лівого ока, синцем на верхній повіці лівого ока, що призвело до набряку головного мозку.Виявлені тілесні ушкодження виникли від, щонайменше, одноразової ударної травмуючої дії тупого твердого предмета незадовго до смерті, могли утворитися внаслідок удару кулаком руки, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвело до смерті. Про заподіяння ОСОБА_10 шести травмуючих дій, які б перебували у причинному зв`язку з його тілесними ушкодженнями та настанням смерті у висновках СМЕ не йдеться, тому апеляційні твердження обвинуваченого в цій частині не відповідають матеріалам провадження.

З наведених підстав, колегія суддів вважає, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_10 , було безпосереднім наслідком завданого обвинуваченим удару в голову потерпілого, спричиненого з прямим умислом.

Отже, колегія суддів вважає, щов конкретному випадку мало місце умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, у зв`язку з чим дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

У підсумку колегія суддів вважає, що підстав для перекваліфікації дії обвинуваченого за ст. 128, 119 КК України за апеляційними вимогами ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, то доводи сторони захисту про суворість такого також не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого, особою винного та відповідати очікуванням суспільства. Такі тези відповідають практиці ЄСПЛ про співмірність та індивідуалізацію покарання.

Колегія суддів вважає, що суд, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, правильно врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних ним злочинів, які є тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст. 89 КК України, є працездатним, але не працює, відомостей про легальне джерело доходів суду не надав, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши тяжкість вчинених злочинів та їх наслідки, а також особу обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочинів, суд прийшов до правильного висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкціями відповідних статей КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування обвинуваченому покарання з урахуванням положень ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та рекомендаціям, викладеним в постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Таке покарання відповідає його цілям, передбаченим ч. 2 ст. 50 КК України, а саме: є пропорційною карою за вчинені злочини та достатнім для виправлення засудженого, а також зможе запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується із такими видом та мірою призначеного ОСОБА_7 покарання.

Твердження ОСОБА_7 про те, суд, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику є безпідставними та спростовуються змістом мотивувальної частини вироку, з якого вбачається, що вказані обставини були в повній мірі враховані судом, з урахуванням яких суд призначив покарання в мінімальних межах санкцій інкримінованих статей. Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що суд не врахував, що у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина колегія суддів вважає такими, що істотно не впливають на вид та міру покарання обвинуваченого та не є підставою для ухваленні іншого судового рішення в цій частині. Відомостей про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження не містять, тому колегія суддів ці апеляційні твердження обвинуваченого відкидає.

Отже, з урахуванням наведеного, підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, як того він просить у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, істотних порушень вимог КПК України або кримінального закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України , колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2023 рокущодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3