Справа № 314/2233/23
Провадження № 1-кп/314/362/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Вільянського районного суду Запорізької області кримінальне провадження №0000358 від 15.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Жашків Черкаської області , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої, незаміжньої, військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді офіцера групи підготовки відділення підготовки, у військовому званні «лейтенант»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката (в режимі відео конференції) ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09 січня 2022 року за № 4 молодшого лейтенанта (по контракту) ОСОБА_3 з 09 січня 2022 року зараховано в списки військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду помічника начальника штабу кадру.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 18 лютого 2022 року №12, з метою набуття досвіду за посадою та подальшого більш доцільного використання особового складу, помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_3 направлено до військової частини НОМЕР_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 06 вересня 2022 року №161 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 призначено на посаду офіцера групи планування штабу військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року лейтенанта ОСОБА_3 призначено на посаду офіцера групи підготовки відділення підготовки.

Відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб та в подальшому продовжено ще на 90 діб, який діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби, молодший лейтенант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язана свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованою, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, молодший лейтенант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустила їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 18 лютого 2022 року №12, з метою набуття досвіду за посадою та подальшого більш доцільного використання особового складу, помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 направлено до військової частини НОМЕР_4 .

24 лютого 2022 року, після повномасштабного вторгнення рф, начальником штабу військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_6 , молодшому лейтенанту ОСОБА_3 надано усний наказ про залишення військової частини НОМЕР_4 та направлення до місця несення служби, а саме військової частини НОМЕР_2 .

Ігноруючи вимоги наданого наказу, маючи умисел на ухилення від військової служби ОСОБА_3 вчасно до місця несення служби не прибула та 01 березня 2022 року перетнула державний кордон України в напрямку республіки Польша, де перебувала до 13.06.2022 після чого повернулась до України. Продовжуючи ухилятись від військової служби ОСОБА_3 до 15 липня 2022 року безпідставно не прибувала до місця несення служби, час проводила на власний розсуд.

Таким чином, 24 лютого 2022 року молодший лейтенант ОСОБА_3 , умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, будучи зобов`язана з`явитися на службу, не з`явилась вчасно до військової частини з відрядження та до 15 липня 2022 року обов`язки військової служби не виконувала, до місця несення військової служби, а саме військової частини НОМЕР_2 , яка на той час дислокувалась в районі АДРЕСА_2 , безпідставно не прибувала, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відрядження, військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану.

15 травня 2023 року між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000358 від 15.05.2023, та підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , її захисником адвокатом ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, в приміщенні службового кабінету Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони за адресою: м.Запоріжжя, вул.Базарна, 2, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої та пред`явленої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначено покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, і до неї може бути застосовано службове обмеження для військовослужбовців, передбачене статтею 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченої, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сторони дійшли висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців замість позбавлення волі.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остаточного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченої.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні підозрюваному.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до тяжкого злочину, незаміжня, раніше не судима, за місцем служби характеризується позитивно, перебуває на службі в ЗСУ.

Також встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє: що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується, а вона має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого ОСОБА_3 визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї в разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України.

Суд погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.5 ст. 407 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відрядження, військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану.

Вислухавши сторони кримінального провадження, оцінюючи викладені обставини кримінального провадження у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що укладена угода сторонами є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст. 63, 70 КК України, та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, при цьому обвинувачена ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

При її затвердженні та узгоджені міри покарання, враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд, враховуючи всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченої, її відношення до вчиненого, вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не судима, є військовослужбовцем, не перебуває на строковій службі, отримує грошове забезпечення, і до неї може бути застосовано покарання у виді службового обмеження, яке передбачене ст. 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченої, конкретних обставин кримінального провадження, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про можливість замінити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченій ОСОБА_3 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст. 476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 , підозрюваною ОСОБА_3 та її захисником - адвокатом Назаренком, і призначення їй узгодженої сторонами виду та міри покарання.

Відносно ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався, клопотань про його обрання до набрання викроком законної сили від учасників процесу не надходило.

Витрати, пов`язані із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, речові докази та цивільний позов відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 468, 469, 472 - 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 15 травня 2023 року по кримінальному провадженню №0000358 від 15.05.2023про визнання винуватості, укладену між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , підозрюваною ОСОБА_3 та її захисником адвокатом ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_3 замінити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення останньої.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_8

13.06.2023