Справа № 367/3765/21
Провадження по справі № 1-кп/367/391/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачений: ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002091 від 09.09.2020року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буча Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а саме: в тому, що він 09.09.2020, близько 9:00год., керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MAGNUM 430» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » здійснював рух по проїжджій частині по вул. Яблунській зі сторони вул. Остапа Вишні в напрямку автодороги «Т1001» в м. Буча Київської області та проїжджаючи нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг вул. Яблунської та автодороги «Т1001» в м. Буча Київської області, де вул. Яблунська по відношенню до автодороги «Т1001» є другорядною дорогою, діючи в порушення вимог п. 16.11. та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, де сказано: «п. 16.11. на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», «Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі», проявляючи злочинну недбалість, при виїзді з другорядної дороги по вул. Яблунській на головну дорогу - автодорогу «Т1001» в м. Буча Київської області не надав дорогу автомобілю «OPEL VIVARO» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по автодорозі «Т1001» зі сторони м. Ірпінь в напрямку автодороги «М07» «Київ-Ковель», внаслідок чого відбулося зіткнення лівою боковою частиною автомобіля «RENAULT MAGNUM 430» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » з передньою частиною автомобіля «OPEL VIVARO» реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «OPEL VIVARO» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: - уламкового перелому правої вертлюгової западини зі зміщенням уламків та заднім вивихом стегна; - закритого перелому верхньої третини правої ліктьової кістки; - перелому правого надколінника зі зміщенням уламків, які утворилися при травмі водія в салоні автомобіля та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «OPEL VIVARO» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » неповнолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тілесне ушкодження у вигляді остеоепіфізіолізу (перелому) 1-ї п`ясткової кістки без зміщення уламків, яке утворилося при травмі пасажира в салоні автомобіля та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 16.11. та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Представником потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у особі законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_9 в судовому засіданні заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Просили суд стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 231 652,67грн. матеріального збитку та стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_5 в розмірі 100 000грн. та на користь неповнолітнього ОСОБА_6 в розмірі 50 000,00грн. Позовні вимоги мотивують тим, що в результаті ДТП ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження, а саме: уламковий перелом правої вертлюгової западини зі зміщенням уламків та заднім вивихом стегна, закритий перелом верхньої третини правої ліктьової кістки, перелом правого наколінника зі зміщенням уламків. Такі тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Крім того, внаслідок зазначеної дорожньої пригоди було також нанесено наступні тілесні ушкодження неповнолітньому пасажиру автомобіля OPEL Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , а саме: остеоепіфізіоліз (перелом) 1-ї п`ясткової кістки без зміщення уламків, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_5 також було причинено матеріальну шкоду, яка полягає у завданні пошкоджень належному ОСОБА_5 транспортного засобу OPEL Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , які згідно звіту №20/04-ТЗ виконаного СОД ТОВ «Пасат Консалт Груп» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №679/20 виданий ФДМУ від 03.08.2020), вартість матеріального збитку власнику КТЗ в результаті пошкоджень складає 231 652 (двісті тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят дві) грн. 67 коп. Вказана подія призвела також до то, що ОСОБА_5 , який зареєстрований фізичною особою підприємцем, з основним видом діяльності - 25.62 Механічне оброблення металевих виробів, та 18.13 Виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг, 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, на протязі року, через стан здоров`я та необхідне лікування, не зміг займатися підприємницькою діяльністю в повному обсязі, забезпечувати родину, а також вести нормальний образ життя. Через практично тотальне знищення у дорожньо-транспортній пригоді єдиного автомобіля родини, для проведення лікування, необхідних процедур, родина також була вимушена користуватись послугами таксі, або сторонніх перевізників. Потерпілому ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, на протязі тривалого часу - близько 6-ти місяців, ОСОБА_5 не міг самостійно пересуватися, вставати з ліжка, постійно потребував сторонньої допомоги для задоволення будь-яких найменших побутових потреб, така безпорадність викликала порушення сталих стосунків з оточуючими його людьми, втрату дружніх та ділових зв`язків. Наявність моральної шкоди також обґрунтована тим, що після ДТП та отриманих травм ОСОБА_5 зазнав значного і продовжує зазнавати фізичного болю, переніс декілька операцій з встановленням титанових пластин та гіпсу, змушений був приймати медикаменти, користуватися милицями та «ходунками» для переміщення, не мав можливості забезпечити себе у повсякденному житті самостійно, без сторонньої допомоги не міг організувати свій побут та життя, не працював, зазнав моральних страждань з приводу пошкодження транспортного засобу та стресової ситуації внаслідок ДТП та втрати можливості матеріально забезпечувати родину. Через втрату працездатності, потерпілий, який зареєстрований як ФОП та багато років виконував виготовлення та монтаж зовнішньої реклами та інформаційних стендів, втратив на невизначений час можливість займатися цією діяльністю, втратив ділові зв`язки та контакти, фактично випавши з роботи та лишившись можливості матеріально забезпечувати родину. Окрім того, на момент подачі позову розглядається можливість надання потерпілому ОСОБА_5 інвалідності, що свідчить про неможливість повноцінного повернення до попереднього життя. Також через важкий матеріальний та фізичний стан родина була вимушена на невизначений час відкласти будівництво власного будинку, яке було розпочато напередодні події аварії, що також викликало важкі переживання та пригнічення морального їх стану, кошти відкладені родиною на будівництво були витрачені на лікування та забезпечення родини, в той час коли житло, в якому вони проживають є орендованим та потребує щомісячної оплати. Після вказаної події ОСОБА_5 веде більш закритий спосіб життя, рідше (через обмежені фізичні можливості) виходить з дому, у нього погіршився стан здоров`я, він погано спить ночами, стала занижена самооцінка його як особистості, втратив віру у справедливість та має страх пересування автомобілем, що накладає незручності на повсякденне життя. Він змушений докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих та родинних відносин. Також неповнолітня дитина ОСОБА_6 отримав невпевненість та страх переміщатися автомобілем, при їзді в автомобілях, він періодично лякається та реагує на вантажні машини, які наближаються з другорядної дороги, та постійно зауважує на це. Вважаючи на вищевикладене суму компенсації за моральну шкоду нанесену ОСОБА_5 оцінює у 100 000 (сто тисяч) грн., ОСОБА_6 у 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину. В теперішній час щиро кається у скоєному злочині, просив суд суворо не карати.

По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно 09.09.2020 року приблизно о 09години ранку керував автомобілем Renault Magnum, 430, р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині по вул. Яблунській зі сторони вул. Остапа Вишні в напрямку автодороги «Т1001» в м. Буча Київської області та проїжджаючи нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю OPEL Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі, результатом чого стала дорожньо-транспортна пригода. Тим самим він порушив вимоги п. 16.11. та вимоги дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, що стало умовою та причиною заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим. У вчиненому розкаюється. Зібрані по справі докази визнає, та їх не оспорює. Кваліфікацію його дій за ст. 286 ч.1 КК України не оспорює. Фактичні обставини у кримінальному провадженні не оспорює, їх визнає повністю. Щодо вимог цивільного позову пояснив, що у нього відсутні кошти, для того, щоб виплатити моральну шкоду потерпілим в таких розмірах, а щодо матеріальних збитків, то вважає, що вартість пошкодженого автомобіля має відшкодувати власник автомобіля.

Прокурор в судовому засіданні підтримала обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 в обвинувальному акті, додатково зазначила, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є його щире каяття, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України не встановлено. Просила визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, з можливістю застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки. Речовими доказами розпорядитись відповідно до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувати. Також просила задовольнити заявлений цивільний позов та стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , 231 652,67грн матеріального збитку, стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_5 в розмірі 100 000грн. та на користь неповнолітнього ОСОБА_6 в розмірі 50 000,00грн.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав вимоги цивільного позову, просив його задовольнити. Згоден з думкою прокурора.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала вимоги цивільного позову, просила його задовольнити. Погоджується з думкою прокурора.

Представник цивільних позивачів (потерпілих) ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав цивільний позов з підстав викладених в ньому просив стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 матеріального збитку в розмірі 231652,67грн та стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_5 в розмірі 100 000грн. та на користь неповнолітнього ОСОБА_6 в розмірі 50000,00грн. Щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_4 заперечень щодо думки прокурора немає.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину викладеного у даному вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Також, судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 який раніше несудимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, з місця проживання характеризується позитивно, стосунків з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя не має, про що свідчать: характеристика, надана дільничим офіцером поліції Ірпінського ВП ГУНП в Київській області, довідка КНП «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області від 10.12.2020 року № 457, вимога щодо судимості та його свідчення.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинений ним злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, думку потерпілих, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості, обставини вчиненого злочину, і даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року звернута увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що поряд з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.

Оскільки, обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходів, зважаючи на відсутність у нього коштів для відшкодування потерпілим шкоди в повному обсязі, тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.

Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, то в даному випадку, відповідно до ст. 57 КК України, він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачений офіційно не працює, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем його роботи.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, а саме: покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також, суд вважає необхідним призначати ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілими цивільний позов, суд виходить із наступного.

При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно звіту № 20/04-ТЗ виконаного СОД ТОВ «Пасат Консалт Груп» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №679/20 виданий ФДМУ від 03.08.2020), вартість матеріального збитку власнику КТЗ ( ОСОБА_5 є власником транспортного засобу OPEL Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , що вбачається зі свідоцтва про транспортний засіб НОМЕР_4 ) в результаті пошкоджень складає 231 652 (двісті тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят дві) гривень 67 коп.

Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Тож, зазначений висновок суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Приписами ст. ст. 23, 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Отже, виходячи з аналізу вищевикладених норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку про наявність обов`язку обвинуваченого відшкодувати потерпілим ОСОБА_5 та неповнолітньому ОСОБА_6 завдану моральну шкоду.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у особі законного представника ОСОБА_7 , заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріального збитку в розмірі 231652,67грн на користь ОСОБА_5 та моральної шкоди на користь ОСОБА_5 в розмірі 100 000грн. та на користь неповнолітнього ОСОБА_6 в розмірі 50000,00грн.

Позивач ОСОБА_5 внаслідок отриманої травми в результаті ДТП, без сумніву зазнав фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування. Отримані позивачем ушкодження позначились на стані його здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди є завищеною, враховуючи майновий стан обвинуваченого, його стан здоров`я визначає розмір завданої моральної шкоди потерпілому у розмірі 75 000,00 грн.

Позивач неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок отриманих травми в результаті ДТП, без сумніву зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування, що призвело до ушкодження здоров`я, фізичного болю, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди є завищеною, враховуючи майновий стан обвинуваченого, його стан здоров`я визначає розмір завданої моральної шкоди потерпілому у розмірі 45 000,00 грн.

Зазначений розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - з іншого.

Судові витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи від 01.10.2020 № СЕ-19/111-20/44940-ІТ в сумі 1634,50грн. підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Судові витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи від 07.10.2020 № СЕ-19/111-20/44944-ІТ в сумі 1634,50грн. підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Судові витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи від 03.11.2020 № СЕ-19/111-20/44926-ІТ в сумі 2615,20грн. підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Судові витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи від 17.05.2021 № СЕ-19/111-21/21560-ІТ в сумі 1716,20грн. підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого суд не застосовує.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 вересня 2020 року, на автомобіль «RENAULT MAGNUM 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 належить ОСОБА_10 , в користуванні автомобіль перебуває у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та автомобіль OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 слід скасувати.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у особі законного представника ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РРОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 спричиненого матеріального збитку в розмірі 231652,67грн. (двісті тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят дві гривні шістдесят сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РРОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 спричиненої моральної шкоди в розмірі 75000,00грн сімдесят п`ять тисяч гривень 00коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РРОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 спричиненої моральної шкоди в розмірі 45 000,00грн сорок п`ять тисяч гривень 00коп.)

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РРОКПП НОМЕР_6 на користь держави витрати на залучення експерта підтверджені документально в розмірі 7600,40грн. (сім тисяч шістсот гривень сорок копійок).

Речовий доказ по даному кримінальному провадженню: автомобіль RENAULT MAGNUM 430 р.н. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 - залишити у його користувача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речовий доказ по даному кримінальному провадженню: автомобіль OPEL VIVARO р.н. НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити у власника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 14 вересня 2020 року, на автомобіль «RENAULT MAGNUM 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 належить ОСОБА_10 , в користуванні автомобіль перебуває у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та автомобіль OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 скасувати.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1