Справа № 304/814/16-к Провадження № 1-кп/304/7/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальні провадження №0000621 від 23 жовтня 2014 року та № 0000120 від 03 березня 2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ворочево Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, вдівця (має на утриманні неповнолітню дитину), українця, громадянина України, згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з обвинувальним актом у період з травня по грудень 2010 року ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, використав частину коштів, якими заволодів у ОСОБА_6 , у сумі 22 972,79 грн для погашення тіла та відсотків по кредиту, отриманому ним в ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також у сумі 39 272,90 грн для погашення кредиту, отриманого його дружиною ОСОБА_7 у ВАТ «Ерсте Банк» для придбання автомобіля «Toyota RAV-4», чим легалізував доходи, одержані злочинним шляхом на загальну суму 62 245,69 грн, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 209 КК України.

Також як видно з обвинувального акту, 25 березня 2011 року ОСОБА_4 , обіймаючи згідно з наказом № 531 від 26 грудня 2002 року посаду директора Перечинського відділення Закарпатської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», тобто будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, перебуваючи у відділенні банку у місті Перечині на площі Народній, 19, діючи всупереч інтересів служби, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , склавши договір № 112 на вклад «Зручний» (з пролонгацією/без пролонгації) між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 , умови якого передбачали відкриття на ім`я останньої депозитного рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 158 905 грн під 15,5 %, та отримавши від потерпілої грошові кошти у вказаному розмірі, на депозитний рахунок такі не вніс, а використав на власні потреби, не відкривши при цьому депозитний рахунок у банківській установі згідно з умовами договору № 112, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 4 ст. 191 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подав письмове клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження просив закрити. Вказує, що у відповідності до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, тяжкі злочини, а згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину. Зазначає, що згідно з матеріалами кримінального провадження, інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення були вчинені ним відповідно 21 квітня 2010 року та з травня по грудень 2010 року, а відтак строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності сплили. Обвинувачений клопотання свого захисника підтримав та просив таке задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання захисника, оскільки на даний час для цього наявні всі правові підстави.

У судове засідання представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 не з`явився, однак направив суду клопотання про проведення судового засідання без їх участі, вирішення клопотання захисника про застосування відносно обвинуваченого положень ст. 49 КК України залишив на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання також не з`явилася, про місце, дату та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку (Т. 4 а. с. 46).

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що клопотання захисника підлягає до задоволення виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах, та ч. 1 ст. 209 КК України як вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, які згідно зі ст. 12 цього Кодексу (у редакції, чинній на момент вчинення кримінальних правопорушень) відносяться до тяжких злочинів.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, чинної на час вчинення кримінальних правопорушень (травень-грудень 2010 року, 25 березня 2011 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Як роз`яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

З матеріалів кримінального провадження видно, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 191 КК України, були вчинені ним відповідно у 2010 та 2011 роках, які у свою чергу згідно зі ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, а відтак на час судового розгляду справи сплив, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України десятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Будь які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від досудового слідства та суду в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим згідно з вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за епізодом злочинної діяльності, що був вчинений ним 17 вересня 2013 року, через що відповідно до положень ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності перервався, а відтак строк притягнення особи до кримінальної відповідальності наразі підлягає обрахуванню судом саме з цієї дати.

Таким чином, суд, за наявності згоди ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження, враховуючи позицію прокурора та представника потерпілого ОСОБА_6 , прийшов до висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, що передбачена ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 191 КК України, та закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Строк застосування запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000621 від 23 жовтня 2014 року у вигляді особистого зобов`язання закінчився 03 червня 2015 року та у кримінальному провадженні №0000120 від 03 березня 2014 року у вигляді домашнього арешту закінчився 25 червня 2016 року, на даний час клопотання про обрання запобіжного заходу суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Вирішуючи питання процесуальних витрат, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною 1 статті 126 цього Кодексу визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) висловлено правову позицію, за якою ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, які у даному випадку слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься у порядку ст. 174 КПК України.

Що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, то суд прийшов до такого.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні встановлений статтею 129 КПК України. Частиною першою вказаної статті передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Таким чином, цивільний позов суд розглядає по суті у випадках, передбачених ч. 1 ст. 129 КПК України.

Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям судом рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд позбавлений можливості вирішити заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки такий вирішується судом згідно зі ст. 129 КПК України у випадку постановлення вироку чи ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а тому вказаний цивільний позов необхідно залишити без розгляду, що не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоди у порядку цивільного судочинства.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284 ч. 2, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання захисника задовольнити.

ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 191 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу звільнити у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити, що потерпілий (цивільний позивач) не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи № 4/74 від 16 березня 2016 року у розмірі 703 (сімсот три) грн 68 коп стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2015 року у виді арешту майна скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1