Єдиний унікальний номер 205/6859/21
1-кп/205/330/23
Провадження №1кп/205/330/23
Справа №205/6859/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

законного представника: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

законного представника потерпілого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0003611 від 17 листопада 2019 року відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта загальна базова, не одруженого, раніше не засудженого, учня Дніпровського фахового коледжу залізничного транспорту та транспортної інфраструктури, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи неповнолітнім, 16 листопада 2019 року, близько 18 години, перебував на території дитячого садку КЗ «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-Садок) №20» ДМР, який розташований за адресою: м.Дніпро, с.Сухачівка, вул.Привокзальна 5, де у нього виник словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 , під час якого у нього виник умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , в той же день та час, знаходячись у зазначеному місці, стоячи навпроти ОСОБА_6 , наніс останньому не менше одного удару правою рукою стиснутою в кулак в область нижньої щелепи, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: подвійного відкритого перелому нижньої щелепи: уламкового в області кута нижньої щелепи ліворуч зі зміщенням та тіла нижньої щелепи праворуч з розривами слизової оболонки в проекції переломів, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину визнав повністю та підтвердив суду, що 16 листопада 2019 року, близько 18 години, він перебував на території дитячого садка, який розташований по АДРЕСА_3 , де між ним та потерпілим ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт, в ході якого він наніс останньому один удар кулаком правої руки в область щелепи, причинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Зазначені обставини також повністю підтверджуються: показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 та його законного представника, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 16.11.2019 року (а.с.20-21); протоколом проведення слідчого експерименту від 13 березня 2020 року (а.с.83-86), під час якого потерпілий ОСОБА_6 вказав на кількість та локалізацію ударів, нанесених йому ОСОБА_8 ; а також висновками судово-медичної експертизи №800е та додаткової судово-медичної експертизи №805е від 16 березня 2020 року (а.с.66-69, 89-90), згідно з яким потерпілому ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: подвійного відкритого перелому нижньої щелепи: уламкового в області кута нижньої щелепи ліворуч зі зміщенням та тіла нижньої щелепи праворуч з розривами слизової оболонки в проекції переломів, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день.

Своїми діями, які виразилися в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, неповнолітній ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

В судовому засіданні прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, розкаявся у вчиненому.

Законний представник ОСОБА_8 ОСОБА_5 , просила задовольнити клопотання прокурора та передати сина під її нагляд.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_4 , просив суд задовольнити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру.

Потерпілий ОСОБА_6 та його законний представник також не заперечували проти задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру.

Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_8 містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_8 , який на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, його законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 , враховуючи думку прокурора, а також потерпілого та його законного представника про задоволення клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.22 КК України, не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.105 Кримінального кодексу України, до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи, мети виправлення неповнолітнього та з урахуванням практики має здійснюватись, як правило, не менше одного року.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_8 свою винуватість визнав та розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання. ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 13 років; згідно ст.22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії, зазначені в статті 97 КК України.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_8 проживає разом з матір`ю, яка згодна на передачу сина її під нагляд.

При призначенні примусових заходів виховного характеру, суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, його характеристику, умови життя, виховання і поведінку, ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 кількох примусових заходів виховного характеру.

Законним представником потерпілого - ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , заявлено цивільний позов про стягнення майнової шкоди на суму 6716,10 грн. та моральної шкоди на суму 300 000 грн.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року, цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).

Враховуючи викладене, а також положення ст.501 КПК України, зі змісту якої також вбачається, що цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує, суд вважає за необхідне цивільний позов законного представника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0003611 від 17 листопада 2019 року відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, передачі його під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з обмеженням дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки, заборонивши йому, без присутності законного представника або осіб, що їх замінюють, перебувати поза межами місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 до 06 години.

Строк застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді передання під нагляд матері ОСОБА_5 , а також обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки, визначити до досягнення ОСОБА_8 повноліття (18 років), тобто до 28 березня 2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без розгляду, для його розгляду у порядку цивільного судочинства.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1