Справа № 755/7057/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) в складі

головуючої судді ОСОБА_1 одноособово,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

та його учасників - потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2023 року за № 0001759 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києва, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працює, пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу (далі КК) України згідно із Законом № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами»,

у с т а н о в и в :

Суть питання, що вирішується судом

З обвинувального акта, складеного 29 травня 2023 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_6 та затвердженого того ж дня прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , слідує, що ОСОБА_4 обвинувачуються у системному вчиненні домашнього насильства психологічного характеру щодо сестри, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя остатньої в цілому.

Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .

Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання:(1) чи вчиняли обвинувачені діяння, яке охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого КК ?; (2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення ?;(3) як слід кваліфікувати діяння обвинувачених, у випадку доведення їх винуватості ?

Суд надає ствердні відповіді на 1 та 2 питання, у зв`язку з чим кваліфікує дії обвинувачених за ст. 126-1 КК, з огляду на наступне.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, відповідно до якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності у потерпілої.

Так, ОСОБА_4 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, вчиняв по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликав у неї погіршений психоемоційний стан, що призвело до вразливості, невпевненості в собі та розгубленості.

Зокрема, 10 грудня 2022 року ОСОБА_4 приблизно о 10 год. 00 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 , внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Надалі, 08 лютого 2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП із призначенням покарання у виді штрафу.

Крім того, 05 лютого 2023 року ОСОБА_4 приблизно о 20 год. 10 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 , внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 07 лютого 2023 року ОСОБА_4 приблизно о 21 год. 30 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 , внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Надалі, 07 лютого 2023 року у зв`язку із скоєнням ОСОБА_4 домашнього насильства по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_4 .

Після чого, 08 лютого 2023 року ОСОБА_4 приблизно о 17 год. 00 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 порушив терміновий заборонний припис від 07.02.2023 року, внаслідок чого було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

02 березня 2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

В подальшому, будучи особою, неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_5 , яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій, 11 квітня 2023 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 продовжив систематично вчиняти домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, в ході якого висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили, принижуючи сестру.

Вказані дії у підсумку з боку ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 та змусили останню звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, та відповідно до інформаційної довідки вказаного Центру № 103/42-714 від 23 травня 2023 року у ОСОБА_5 за період співпраці спостерігалось виснаження, яке характеризується повною втратою почуття власної гідності, втрачається терпимість до брата, з`являються тривога, депресивний стан, почуття образи, відчаю та страх який межує з почуттям провини за свою безпорадність; ситуація домашнього насильства призвела до постійного відчуття страху за своє життя, відчаю, втомленості та безнадійності виходу з нестерпних умов життя.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Згідно ст. 126-1 КК йдеться про домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Позиція сторін

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у ході судового розгляду підтримав висунуте обвинуваченому обвинувачення, адже, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів з числа передбачених ст. 84 КПК, слідує, що він системно вчинення домашнє насильства психологічного характеру щодо сестри, що власне і є кримінально-караним, згідно ч. 1 ст. 11 КК.

Обвинувачений вказав, що дійсно мали в дати описані в обвинувальному акті конфлікті ситуації, однак надавати показання суду щодо фактичних обставин справи відмовився у порядку ст. 63 Конституції України.

Мотиви суду

Суд провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову Верховного Суду (далі в т.ч. ККС, ВС) від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

В цій справі, у ході судового розгляду встановлено таке.

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 травня 2023 року ОСОБА_5 поінформувала про системне вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_4 .

Будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених ч. 2, 3, 5-14, ст. 352 КПК, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_5 надала суду показання в яких підтвердила обставини скоєння кримінального правопорушення відносно себе, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.

Та власне в т.ч. указала, що обвинувачений є її братом та систематично на підґрунті конфліктних сімейних відносин, за місцем їх мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняє по відношенню до неї дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні в т.ч. такі дії мали місце в наступні дати:

? 10 грудня 2022 року приблизно о 10 год. 00 хв.;

? 05 лютого 2023 року приблизно о 20 год. 10 хв.;

? 07 лютого 2023 року приблизно о 21 год. 30 хв., у зв`язку із чим того ж дня було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_4 ;

? 08 лютого 2023 року приблизно о 17 год. 00 хв.;

? 11 квітня 2023 року вчинив чергове домашнє насильство в ході якого висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили, принижуючи свою сестру ОСОБА_5 .

Вказані дії з боку ОСОБА_4 призвели до її психологічних страждань та змусили останню звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Ситуація домашнього насильства призвела до постійного відчуття страху за своє життя, відчаю, втомленості та безнадійності виходу з нестерпних умов життя.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу, в т.ч. те, що обвинувачений є братом потерпілої.

При цьому слід зауважити, що статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

У п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 453/225/19).

Стаття 126-1 КК хоча і має назву «Домашнє насильство», однак вона передбачає відповідальність не за всі діяння, пов`язані з домашнім насильством у розумінні названого вище Закону № 2229-VIII, а лише за форми фізичного, психологічного або економічного домашнього насильства, що вчиняються систематично (див. постанову ВС від 10 березня 2020 року в справі № 531/270/19).

З урахуванням того, що об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства. Сексуальне насильство виходить за межі цих форм і за наявності підстав кваліфікується за відповідними статтями КК України.

Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена 173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст. 126-1 КК України, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи» (див. постанову Верховного суду від 25 лютого 2021 року в справі № 583/3295/19).

В постанові ВС від 14 червня 2022 року в справі № 585/3184/20 зауважено, що ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства.

Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

Що власне і має місце в цій справі.

Так, згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у справі № 755/13287/22 обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення визначеного ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у відношенні потерпілої 10 грудня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , та накладено на кривдника адміністратвине стягнення у виді штрафу.

Згідно даних суду від 22 травня 2023 року з 20 лютого 2023 року ця постанова набрала законної сили.

Відповідно до даних постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 у справі № 755/2094/23 обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення визначеного ст. 173-2 КУпАП у відношенні потерпілої 05, 07 та 08 лютого 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , та накладено на кривдника адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно даних суду від 22 травня 2023 року з 13 березня 2023 року ця постанова набрала законної сили.

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 262548 від 07 лютого 2022 року складеного ст. інспектором СП ДН ВП Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 до обвинуваченого застосовано терміновий заборонний припис на 4 доби з 22:10 год. 07 лютого до 22:10 год. 11 лютого 2023 року.

Мотивом припису слугували обставини вчинення обвинуваченим домашнього насильства у відношенні потерпілої 07 лютого 2023 року.

Тим самим, за наслідками розгляду епізоди за 10 грудня 2022 року, 05 та 07 лютого 2023 року є доведеними. При цьому, за таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК, та що власне і має місце в цій справі ураховуючи показання потерпілої щодо епізоду від 11 квітня 2023 року.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує, в цій ситуації, систематичність дій винуватої особи.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В цій ситуації установлено, що згідно даних Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відображених у довідці № 103/42-714 від 23 травня 2023 року у ОСОБА_5 спостерігається виснаження, яке характеризується повною втратою почуття власної гідності, втрачається терпимість до брата, з`являються тривога, депресивний стан, почуття образи, відчаю та страх який межує з почуттям провини за свою безпорадність. Ситуація домашнього насильства призвела до постійного відчуття страху за своє життя, відчаю, втомленості та безнадійності виходу з нестерпних умов життя.

Ці ж дані установлено і з показань потерпілої, як наслідок, є установленим факт шкоди визначений ст. 126-1 КК.

При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19).

Одночасно за встановленими судом обставинами, обвинувачений перебуваючи за місцем проживання вчиняв з потерпілою сварки, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого умисно завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої, за що указаними постановами суду був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративних стягнень у виді штрафу.

Однак, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, обвинувачений належних висновків для себе не зробив та 11 квітня 2023 року знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 продовжив систематично вчиняти домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні, а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили, принижував.

Отже, систематичні протиправні дії обвинуваченого призвели до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя, яке виразилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, негативних переживань, втрати повноцінного сну, відпочинку, позитивних емоцій.

Відповідно до встановлених судом обставин, вчиняючи домашнє насильство щодо своєї сестри обвинувачений кожного разу завдавав шкоди її психологічному здоров`ю, проте він продовжив свої протиправні дії, знову вчиняв домашнє насильство, і систематичність застосованого до потерпілої психологічного насильства викликало у неї психічні страждання та погіршення якості її життя.

Що власне указує на доведеність у діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК.

Оцінка досліджених доказів

Також Суд аналізуючи дотримання в цілому порядку визначеного КПК, зауважує, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК дотримано.

Так, підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.

При формуванні такого підходу Суд ураховує те, що постановою від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Та те, що у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, указав, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. … суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

Так, порушень вимог ст. 87 КПК не установлено.

Відповідно ж до ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно диспозиції ст. 126-1 КК домашнім насильством є систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства. Таким чином, обов`язковою ознакою цього складу злочину є систематичність вчинення насильства, тобто повторюваність його епізодів протягом певного часу.

На стороні обвинувачення лежить обов`язок довести цю складову злочину, для чого вона може надати відповідні докази систематичності домашнього насильства, у тому числі, але не виключно, підтвердження притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, будь-які попередні епізоди домашнього насильства входять до предмету доказування обвинувачення за ст. 126-1 КК і докази, що стосуються цих епізодів, є належними, оскільки стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Цього ж підходу при оцінці доказів, котрі надано на підтвердження системності дійшов у постанові від 21 грудня 2021 року в справі № 236/2450/20 і Верховний Суд указавши, що будь-які попередні епізоди домашнього насильства і докази, що стосуються цих епізодів, є належними, оскільки стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В цьому ж рішенні ВС указав, що повідомлення про новий епізод домашнього насильства, який стався 13 липня 2020 року після того, як 8 липня 2020 року вже розпочалося розслідування за статтею 126-1 КК, вимагало внесення в ЄРДР нового запису про кримінальне правопорушення. Враховуючи характер злочину, передбаченого статтею 126-1 КК, який за визначенням включає ознаку систематичності і повторюваності, окремі епізоди такого насильства можуть не утворювати окремого злочину, а становлять продовження домашнього насильства у значенні статті 126-1 КК.

В такому випадку нові епізоди такого насильства під час триваючого розслідування цього злочину не обов`язково вимагають внесення нового запису до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Очевидним є той факт, що діяння є тотожними та були об`єднані єдиним умислом, а отже не становлять двох окремих складів злочину, передбаченого 126-1 КК, а є епізодами одного триваючого кримінального правопорушення.

Щодо кваліфікації дій

Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України, оскільки він вчинив домашнє насильства, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї сестри ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням того, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим […].

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

З огляду на наведене Конституційний Суд України в рішенні від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставин, що пом`якшують покарання або ж обтяжують його, відповідно до ст. 66, 67 КК, не установлено.

Що стосується щирого каяття, то Суд зауважує, що воно характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Цих обставин у справі не установлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 126-1 КК у виді арешту, оскільки, Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, та супутньо з урахуванням того, що в силу ч. 3 ст. 56 та ч. 3 ст. 61 КК громадські роботи та обмеження волі не призначаються особам, які досягли пенсійного віку, а згідно копії пенсійного посвідчення обвинувачений є пенсіонером за віком.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо Суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України та призначити покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня затримання у ході виконання вироку.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я ОСОБА_1