Провадження № 1-кс/947/8995/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року cлідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000761 від 08.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, СВ Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000761, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Київською окружною прокуратурою міста Одеси.

Так, 07.06.2022 року до ЧЧ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, надійшла заява від ОСОБА_5 , яка просить вжити заходів до невстановлених осіб, які 03.02.2022 року, перебуваючи у невстановленому місці, за попередньою змовою групою осіб заволоділи чужим майном, шляхом обману, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Сума збитків встановлюється.

Встановлено, що власником житлової квартири

АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через хворобу, ОСОБА_6 склала заповіт усього свого майна на ОСОБА_5 від 08.06.2011 року (зареєстровано в реєстрі № 3-711). Проте, 13.02.2022 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помирає.

В ході проведення допиту, громадянка ОСОБА_5 пояснила, що її близька подруга ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою вона підтримувала близькі дружні відносини ще з 1965 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11:52 (свідоцтво про смерть від 14.02.2022 серія НОМЕР_1 ) у центрі соціального обслуговування (надалі ЦСО), що розташоване за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 71а/3. Сама ОСОБА_6 проживала в АДРЕСА_2 та володіла вищевказаною квартирою. В середині 2017 році у ОСОБА_6 розпочалися психічні розлади, що виявлялися у галюцинаціях, змінилася промова слів та речень, з`явилися прогалини у пам`яті, тощо, надалі ці приступи дедалі збільшувалися. Через такі життєві обставини та самопочуття, оскільки ОСОБА_6 на той момент вже було 85 років, то остання почала проживати у квартирі ОСОБА_5 . У 2019 році, при отриманні пенсійної картки банку «Ощадбанк», ОСОБА_6 вже не могла підписувати документи. У вересні місяці 2021 року, ОСОБА_5 займалася лікуванням себе та не могла слідкувати за своєю подругою ОСОБА_6 , тому остання проживала у себе вдома з вересня по грудень місяць. Через те, що ОСОБА_6 , нібито, впала на кухні, останню, 03.12.2021 року, сусіди, якими виступили ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які доставили до КНП міської клінічної лікарні №10 (по вул. М. Малиновського) в м. Одесі, де вона перебувала до 07.12.2021 року. Зі слів ОСОБА_5 , її подруга ОСОБА_6 , в той час коли перебувала у МКЛ №10, не ходила, не розмовляла, не рухалася, не могла впізнати подругу. Також ОСОБА_5 пояснила, що саме ОСОБА_7 забрала паспорт України, який оформлений на ОСОБА_6 , а також надалі ОСОБА_9 , передавала свій мобільний телефон ОСОБА_5 , де остання чула чоловічий голос, який їй повідомив «не вздумайте её забирать до четверга».

Вищевказані обставини підтверджує відповідь директора МКЛ №10 ОСОБА_10 , на запит слідчого, що 03.12.2021 року о 18:10 госпіталізовано ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 по 07.12.2021 рік, до неврологічного відділення МКЛ №10 в м. Одесі з попереднім діагнозом: Гостре порушення мозкового кровообігу. Клінічний діагноз: дисциркуляторна енфефалопатія 3ст., декомпенсація, когнитивний розлад, пасихоорганічний синдром, церебральний атеросклероз, ІХС, атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз, фібрілляція передсердь у постійній формі, нормосистолічний варіант, порушення функцій опори та пересування 3 ст., самообслуговування 2-3 ст., тазових резервуарів за церебральним типом.

Через те, що ОСОБА_6 потребувала у постійному догляді, а сама

ОСОБА_5 не могла надати необхідний догляд, остання уклала договір із ЦСО ФОП ОСОБА_11 та виступила платником договору про надання соціальних послуг від 21.01.2022 року, що в ході досудового розслідування достовірно підтверджено. Згідно відповіді ФОП ОСОБА_11 на запит слідчого, 21.01.2022 року ОСОБА_6 дійсно поступила до ЦСО у супроводі ОСОБА_5 . У період часу з 21.01.2022 року по 13.02.2022 року ОСОБА_6 постійно знаходилася у приміщенні ЦСО ФОП ОСОБА_11 , у неконтактному стані (у ступорі), за весь час приміщення ЦСО не покидала жодного разу, жодних відвідувань до останньої не було, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 померла у приміщенні ЦСО.

Надалі ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса, щоб відкрити справу по заповіту ОСОБА_6 , проте їй повідомили, що у базі є інший заповіт який датований 03.02.2022 роком на іншу людину. ОСОБА_5 звернулася до Київського районного суду, щодо визнання недійсним та скасування заповіту, оформленого недієздатною особою в період тяжкої хвороби та скасування запису про реєстрацію на підставі заповіту спадкової справи, на підставі чого 06.06.2022 суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_13 винесено ухвалу (справа №947/8991/22, провадження №2/947/2144/22), якою зобов`язано приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 надати до суду належним чином завірену копію нотаріальної справи нотаріального посвідчення заповіту від імені ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2 , а також копію спадкової справи №103Б/2022, номер у спадковому реєстрі 69208337.

Також в судовому порядку державний нотаріус ОСОБА_15 надала копію прийнятої нею заяви від 16.03.2022 року №233, спадкова справа №103Б/2022, в якій громадянин ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 (моб. телефон НОМЕР_5 )звернувся в Приморську державну нотаріальну контору у м. Одеса із заповітом посвідченим ОСОБА_14 - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.02.2022 року, №1937, бланк серія НРР 531846, з метою вступу у спадщину, яку, нібито, йому залишила, згідно заповіту, ОСОБА_6 , що взагалі не могло бути фізично, оскільки 03.02.2022 року, вона перебувала у лежачому стані у ЦСО. Одночасно із цим, державний нотаріус ОСОБА_15 надала до суду копію заповіту від 03.02.2022 року, №937, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_14 , в якому паспортні данні ОСОБА_6 не вказані, лише номер картки платника податків, а також де зареєстрована. При цьому у заповіті чітко вказано, що ОСОБА_6 , діяла добровільно, без будь-яких примусів, як фізичного так і морального, розуміла значення своїх дій заповіла все своє майно громадянину ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт складено о 11 годині 20 хвилин, а також зазначено, що особисто підписаний заповідачем ОСОБА_6 коли у цей час вона не могла фізично ні писати, ні пересуватися, ні розмовляти та перебувала у центрі соціального обслуговування.

Виходячи із вищевказаного, заповіт від 03.02.2022 року, №1937, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_14 , в якому, нібито, ОСОБА_6 , заповіла все своє майно громадянину ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 викликає неабиякі сумніви у органу досудового розслідування, щодо достовірності та законності його складання, оскільки у день його складання ОСОБА_6 перебувала у будівлі ЦСО у повністю неконтактному стані.

Окрім цього, в ході розгляду судової справи за позовом ОСОБА_5 суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_13 винесено ухвалу від 06.06.2022 року, щодо накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Вказану ухвалу зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

У зв`язку із вищевказаним, органом досудового розслідування, для встановлення істини, оскільки є вагомі підстави, вважати, що дійсно заповіт від 03.02.2022 року, №1937, бланк серія НРР 531846 був укладений не самою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому слідчим призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, згідно висновку якої № 459, встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.02.2022, страждала на набуте недоумство у вигляді: «Сенільної деменції важкого ступеню», (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F03.2 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду)., а також 03.02.2022, за своїм психічним станом, не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

30.06.2023 слідчим винесено постанову про визнання житлової квартири АДРЕСА_1 речовим доказом у кримінальному провадженні №0000761 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, слідчим зібрані данні, які підтверджують той факт, що померла ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніяким чином не могла підписати заповіт від 03.02.2022 року, №1937, бланк серія НРР 531846, яким, після своєї смерті, передає все своє майно, зокрема й квартиру АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку із чим виникла необхідність у накладанні арешту на житлову квартиру з метою забезпечення збереження речового доказу, а тому сторона обвинувачення звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Від прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 надійшла до суду заява про розгляд клопотання про арешт майна у його відсутність, в якій він зазначив, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Також зазначив, що власниця майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, померла.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000761 від 08.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами.

Так, в органу досудового розслідування існують обґрунтовані підстави вважати, що об`єктом нерухомого майна, а саме: квартирою АДРЕСА_1 мають намір заволодіти кримінально-протиправним шляхом, відповідно до чого вона є предметом злочину та може зберігати на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення недопущення її відчуження та знищення доцільно застосувати захід забезпечення в даному кримінальному провадженні у вигляді накладення арешту на майно.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 існує сукупність достатніх підстав вважати, що вона є об`єктом кримінально протиправних дій, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Вказане підтверджується також постановою слідчого від 30.06.2023 року про визнання вказаного об`єкту нерухомості речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0000761 від 08.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Отже, слідчим суддею встановлено, що вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того, на теперішній час існує реальна загроза щодо вчинення невстановленими особами протиправних дій відносно зазначеного об`єкту нерухомого майна, а тому існує необхідність у його збереженні.

Критерії розумності та співмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення збереження предмету злочину з метою недопущення його відчуження та перетворення, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, беручи до уваги розумність та співмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, таке клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000761 від 08.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження, перетворення, передачу та проведення будь-яких дій на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності померлій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1