ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/321/23 Справа № 199/4398/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 у режимі відеоконференції

представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 у режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_9 , у режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11 , поданою на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Панютине міста Лозова Харківської області, громадянина України, українця, із вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого і проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладені на ОСОБА_12 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 на відшкодування майнової шкоди 29 566.21 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 50 000.00 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 9 438.50 гривен.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

встановила:

Відповідно до вироку суду першої інстанції 18.10.2021, приблизно о 18:55, ОСОБА_12 , рухався на автомобілі марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги в місті Лозова Харківської області у напрямку шляхопроводу в місті Лозова Харківської області. При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_12 , проїжджаючи біля зупинки громадського транспорту «Торговий», діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимоги п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, згідно якої: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», відволікся від керування автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у дорозі на свого пасажира, не впорався з керуванням автомобіля та в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалася по дорозі зліва на право відносно напрямку руху його автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків, закриті внутрішньо суглобові переломи медіального та латерального виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом правої малогомілкової кістки в верхній третині з незначним зміщенням уламків.

За ступенем тяжкості вищевказані ушкодження у ОСОБА_10 - це середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, адже для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більше ніж 21 день.

Необережні дії обвинуваченого ОСОБА_12 , які виразилися в порушенні ним Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та задовольнити у повному обсязі цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до Моторного (транспортного) страхового бюро України та стягнути на користь потерпілої 56439,94 грн у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілої та шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності.

Апелянт вважає, що не можна погодитись із прийнятим судом рішенням про часткове задоволення позову, оскільки, у порушення норм матеріального та процесуального права, суд не надав оцінки доказам, які надані потерпілою стороною на підтвердження вимог щодо понесених витрат на лікування: у вироку суду не конкретизовано, які саме медичні препарати та які квитанції не беруться до уваги, а просто зазначена сума, яка стягується на користь потерпілої.

Представник стверджує, що на розгляд суду потерпіла сторона подала усі документальні підтвердження витрат, які вона витратила під час стаціонарного лікування у травматологічному відділенні лікарні у загальній сумі 32439,94 грн.

Крім того, апелянт зазначає про те, що здійснити звернення до закладів охорони здоров`я, які розташовані у м.Лозова та у м.Харкові, про надання довідки про тимчасову втрату працездатності як підстави для подальшого стягнення шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, ОСОБА_10 не могла у зв`язку із активними бойовими діями на той час на території Харківської області та перебування потерпілої у Львівській області і ця обставина підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Моторне (транспортне) страхове бюро України не надало до суду першої інстанції відомостей про звернення з аналогічним запитом до закладів охорони здоров`я про видачу довідки про тимчасову втрату працездатності потерпілого внаслідок ДТП.

Позивачем також було додано до позову підтвердження часу втрати працездатності: виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4227/1 від 25.01.2021, №5384 від 24.11.2021 Лозівського ТМО та Харківської обласної травматологічної лікарні. ОСОБА_10 є пенсіонеркою, отже, розмір шкоди, завданої її здоров`ю, становить 24000 грн за 4 місяці непрацездатності, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на 18.10.2021 року 6000 грн.

Такий розмір заявлених позовних вимог, на думку апелянта, суд повинен був задовольнити у повному обсязі та стягнути із цивільного відповідача 56439,94 грн.

Під час апеляційного перегляду:

- представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній доводів;

- прокурор ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти вимог апеляційної скарги представника потерпілої та вважали вирок суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги представника потерпілої, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Як убачається із змісту апеляційних вимог представника потерпілої ОСОБА_7 , він не оскаржує вирок у частині обставин вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, як вони викладені у вироку суду, правильності наданої судом правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, виду та розміру призначеного покарання та застосування ст.75 КК України. Тому, апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Розглядаючи апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 щодо розгляду судом першої інстанції позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримано не в повному обсязі.

Так, судом встановлено, що у межах даного кримінального провадження захисником ОСОБА_11 у інтересах потерпілої ОСОБА_10 було подану позовну заяву до ОСОБА_12 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди і стягнути із страхової компанії на користь потерпілої 56439,94 грн. у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням, та шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, а з ОСОБА_12 стягнути 100000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи, що подія ДТП має ознаки страхової, суд першої інстанції зазначив про документальне підтвердження понесених потерпілою витрат лише у розмірі 29566,21 грн як таких, що складаються із витрат на лікування потерпілої та її реабілітації. У іншій частині позову (24000 грн) суд першої інстанції відмовив у зв`язку із наявністю оплати медичних препаратів, які не призначались лікарем та наявністю медичних документів, якість друку яких не дозволяє їх прочитати, а також, відсутністю довідки про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП.

Однак, судом не зазначено, які саме докази (медичні довідки, квитанції тощо) він не бере до уваги як підставу для відмову у відшкодуванні 24000 грн, які потерпіла ОСОБА_10 та її представник наполягали на відшкодуванні, та відповідні мотиви прийнятого рішення.

Поза увагою суду залишилась і інша частина заявлених позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 вимога відшкодування їй, як пенсіонерці, шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, яку позивач розраховує на підставі наданих виписок із медичних карток стаціонарного хворого № 4227/1 від 25.01.2021, №5384 від 24.11.2021 Лозівського ТМО та Харківської обласної травматологічної лікарні, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на 18.10.2021 року та тривалості знаходження на стаціонарному лікуванні 4 місяці.

Таким чином, заявлений цивільний позов залишився фактично не розглянутим у заявлених межах, а висновки суду належним чином не умотивовані.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно усунути зазначені недоліки та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.405,407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року щодо ОСОБА_12 за ч.1 ст.286 КК України скасувати у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до Моторного (транспортного)страхового бюро України та призначити у цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3