справа № 197/1295/21
провадження № 1-кп/197/37/23
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10 травня 2023 року смт Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, яке призначене 06.01.2022, в залі суду в смт Широке обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000325, який надійшов з Широківського відділу Криворізької південної окружної прокуратури за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ст. 166 КК України, до яких не застосований запобіжний захід,

ВСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження підсудне Широківському районному суду Дніпропетровської області.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000325 надійшов до суду з угодою про визнання винуватості щодо ОСОБА_7 , згідно якої на підставі ст.ст. 166, 75, 76 КК України між сторонами погоджено покарання у виді 04 років позбавлення волі зі звільненням від покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 роки.

В підготовчому судовому засіданні сторони підтримали угоди. Потерпіла не заперечувала проти затвердження угод.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, захисника, потерпілої, дослідивши обвинувальний акт та угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора наступних обов`язкових реквізитів:

1) виклад фактичних обставин, існування яких буде доводити прокурор у ході розгляду судом пред`явленого обвинувачення;

2) наведення правової кваліфікації відносно вказаних обставин (зазначення частини і статті КК, якою передбачено відповідальність за дії/бездіяльність обвинуваченої особи);

3) формулювання обвинувачення, тобто конкретизація, у яких діях/бездіяльності за наведених обставин винна особа (аналіз її поведінки через призму норми закону про кримінальну відповідальність, обвинувачення за якою їй пред`являється).

Коли у кримінальному провадженні не конкретизована об`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суд буде позбавлений можливості належним чином встановити фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації дій. Обвинувачення має бути викладене в чіткій, категоричній формі, не може допускати двоякого трактування.

Неконкретність обвинувачення без посередньо стосується і права обвинувачених на справедливий судовий розгляд та порушує їх право на захист.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;… .

В дану випадку в обвинувальному акті, угоді не конкретизовано:

-в чому саме (в яких діях/бездіяльності) полягає з боку батька «злісне не виконання обов`язків по догляду»,

-в чому саме (в яких діях/бездіяльності) полягає «не забезпечення безпечних умов перебування дитини за місцем проживання» батьком дитини, який перебував в сусідній кімнаті, коли мати дитини годувала останню,

-в чому саме (в яких діях/бездіяльності) полягає з боку батька «недбалість»,

-в чому саме (в яких діях/бездіяльності) полягає з боку батька «неналежне виконання обов`язків по догляду за дитиною» і який принно-наслідковий зв`язок зі смертю дитини.

З 2021 року стороною обвинувачення не було вчинено ніяких дій щодо конкретизації обвинувачення, незважаючи на те, що в судовому засіданні обвинувачений не зміг пояснити в чому саме він визнає себе винуватим, тобто які конкретно його дії чи бездіяльність призвели до смерті дитини.

Крім того, з огляду на правову позицію, викладену в п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015, згідно якої тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом, визначення сторонами мінімальної тривалості іспитового строку в даній угоді про визнання винуватості не входить до компетенції останніх та виходить за межі змісту угоди.

Угода про визнання винуватості суперечить вимогам КПК України та закону, не відповідає інтересам суспільства.

За таких обставин угода про визнання винуватості затвердженню не підлягає.

Як випливає з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України та роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 16 постанови N 13 від 11.12.2015 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод", в разі відмови під час підготовчого судового засідання в затвердженні угоди, яка надійшла до суду разом із обвинувальним актом, суд повинен повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАС у справі № 991/1287/20 від 04 травня 2020 року.

При цьому, згідно ч. 8 ст. 474 КПК України, повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

За таких умов та керуючись ст. ст. 314-316, 474 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 29.12.2021 між прокурором Широківського відділу Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_8 за обвинуваченим ОСОБА_7 .

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 КПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення через Широківський районний суд Дніпропетровської області. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ ОСОБА_9