провадження №1-кп/947/1162/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

22 вересня 2023 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження №0000067 від 01.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, громадянина України, неодруженого, освіта вища, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше несудимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

1. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі.

Відповідно до обвинувального акту від 02.08.2023 року по кримінальному провадженню №0000067 від 01.02.2023 року, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації та проходячи її на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 127 - 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 30.12.2022 о 17 год. 00 хв., без поважних причин не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точну адресу зазначити неможливо у зв`язку із введенням військового стану), та ухилявся від проходження військової служби до 09 год. 00 хв. 28.01.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

2. Позиція сторін кримінального провадження.

Під час судового розгляду, прокурор підтримав пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.5 ст.407 КК України визнав повністю.

3. Докази.

3.1. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.5 ст.407 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений та його захисник правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши ОСОБА_3 та його захиснику ОСОБА_5 , положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме: в частині події кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, форми його вини, мотиву і мети вчинення кримінальних правопорушень та вважає за необхідне обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

3.2. Допитаний під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 суду зокрема пояснив, що 13.12.2022 року був направлений до медичної установи (ВМЦ ПР) для проходження медичного обстеження та ВЛК, оскільки до лав ЗСУ пішов добровольцем та військово - лікарську комісію не проходив. Протягом двох тижнів, обстеження вчасно пройти не зміг. Отримав усний наказ командира свого підрозділу прибути до військової частини 30.12.2022 року до 16 год., але до військової частини не з`явився, оскільки вважав, що може далі проходити медичне обстеження. Підтвердив, що з 30.12.2022 року він розумів, що свідомо вчиняє правопорушення. Дозволу на проходження медичного обстеження після 30.12.2022 року не отримував. 10 січня 2023 року він отримав листа, у якому було зазначено, що він є порушником Військового Статуту. Потім, від бойового побратима він дізнався, що є особою, яка самовільно залишила частину. 28.01.2023 року о 09 год. він добровільно звернувся до ДБР, а о 14 год. вже перебував у військовій частині.

3.3. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 року №18, солдата ОСОБА_3 було призначено до НОМЕР_2 окремого батальйону ТрО на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

3.4. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2023 року №28, солдат ОСОБА_3 продовжує проходити службу на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовій частині НОМЕР_1 .

3.5. Згідно із службовою характеристикою ОСОБА_3 , за час проходження військової служби зарекомендував себе як добре вихована, інтелігента та освідчена людина. Має повагу до командирів та старших начальників. Здатній критично оцінювати свої дії, на критику та зауваження реагує адекватно. Стан військової дисципліни у ОСОБА_3 нижче задовільного, у силу притаманної солдату ОСОБА_6 розсіяності неодноразово мав зауваження щодо зовнішнього вигляду та порядку несення служби в усній формі без занесення у службову картку.

3.6. Відповідно до інформації КУ «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 09.03.2023, ОСОБА_3 на обліку не перебуває.

3.7. Згідно з інформацією УІАП ГУНП в Одеській області від 28.02.2023 року, ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягався.

3.8. Відповідно до досудової доповіді складеної відносно ОСОБА_3 , ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення є середньою. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, Київський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високого рівня небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, Київський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області вважає доцільним покладання на правопорушника крім обов`язків, які передбачені ч.1 ст.76 КК України, ще додаткові обов`язки відповідно до ч.3 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

3.9. Згідно з клопотанням особового складу другої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , останні просять суд про призначення ОСОБА_3 покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Зобов`язуються контролювати та підтримувати його подальше проходження служби з метою належного виконання службових обов`язків та бойових наказів.

4. Судові дебати та останнє слово.

Під час судових дебатів, прокурор зокрема зазначила, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України під час судового розгляду доведена у повному обсязі. Вказував, що до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України слід віднести щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення із зізнанням, а обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України не встановлено. Просив призначити обвинуваченому за ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки, та на підставі ст.58 КК України, замість позбавлення волі призначити службове обмеження на 2 роки, з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення засудженого в доход держави.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, погодилися з покаранням, яке просив призначити прокурор.

Під час останнього слова, обвинувачений також зазначив, що провину визнає, усвідомлює, щиро кається. Зазначив, що більше вчиняти правопорушення не буде. Просив не призначати покарання у вигляді позбавлення волі.

5. Оцінка доказів та висновки суду.

5.1. Враховуючи позицію учасників кримінального провадження щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації та проходячи її на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 127 - 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 30.12.2022 о 17 год. 00 хв., без поважних причин не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (точну адресу зазначити неможливо у зв`язку із введенням військового стану), та ухилявся від проходження військової служби до 09 год. 00 хв. 28.01.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

5.2. Відповідно до ст.65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про оборону України», громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (надалі - Закон про Статут), кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст.127 Закону про Статут, солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Відповідно до ст.128 Закону про Статут, солдат зокрема зобов`язаний додержуватися військової дисципліни, своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно зі ст.130 Закону про Статут, внутрішній порядок досягається глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; неухильним виконанням розпорядку дня.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Згідно зі ст.35 Закону про Статут, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ч.5 ст.407 КК України, кримінальна відповідальність настає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово було продовжено, останній раз законом України від 27.07.2023 №3275-ІХ, затверджено Указ Президента України від 26.07.2023 року №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 18.08.2023 року строком на 90 діб.

5.5. Таким чином, суд робить висновок, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України доведена поза розумним сумнівом та його дії кваліфіковано правильно, оскільки він нез`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

7. Призначення покарання.

7.1. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 відповідно до ч.5 ст.12 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, раніше несудимий, на обліках у інших медичних установах не перебуває. Відповідно до досудової доповіді, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.67 КК України судом не встановлені.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, з`явлення із зізнанням, вступ добровольцем до лав Збройних Сил України з самого початку військової агресії проти України, продовження проходження служби у Збройних Силах України після повернення до військової частини та бажання надалі захищати територіальну цілісність України, а також клопотання особового складу другої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 перед судом про призначення ОСОБА_3 покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. А згідно з ч.3 ст.4 КК України, часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

З диспозиції ч.5 ст.407 КК України вбачається, що вказане кримінальне правопорушення, відноситься до злочинів з ускладненим формальним складом, тобто вказане кримінальне правопорушення є закінченим з часу вчинення особою всіх передбачених законом складових дій, зокрема щодо нез`явлення: 1) нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, та 2) (в редакції КК України, яка діяла до 27.01.2023 року) вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій (військовослужбовець строкової служби) або другій цієї статті (військовослужбовець (крім строкової служби) або (в редакції КК України, яка діяла з 27.01.2023 року) військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Отже, часом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України був момент нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, тобто наступні година та/або день за годиною та/або днем, до якого військовослужбець повинен був з`явитися на службу. Вказаний час вчинення кримінального правопорушення вважається нормативним моментом закінчення злочину.

Під час судового розгляду, і з цим погодилися сторони кримінального провадження, було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 отримав усний наказ від свого командира з`явитися на службу до 16 год. 30.12.2022 року, але вказаний наказ умисно проігнорував та до вказаної години на службу не з`явився.

Таким чином, суд вважає, що нормативним часом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України є 17 год. 30.12.2022 року, а отже й застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, фактичний момент закінчення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на думку суду в цій ситуації правового значення не має, оскільки диспозиція вищевказаної частини на момент вчинення протиправного діяння не передбачала мінімальної тривалості ухилення винного від служби.

Відповідно до ст.69 КК України, у редакції, яка діяла станом на 30.12.2022 року, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та їх наслідків, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за можливе із застуванням ст.69 КК України, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК України.

При цьому, на думку суду, для ОСОБА_3 цілком достатнім буде строк покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

Водночас, суд впевнений, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , який є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне на підставі ст.58 КК України замість покарання у вигляді позбавлення волі призначити службове обмеження на той самий строк, із відрахуванням із суми грошового забезпечення засудженого 10 (десяти) відсотків в доход держави, що на думку суду є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

8. Процесуальні витрати та речові докази.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та із застосуванням ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

2. Відповідно до ст.58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком 2 (два) роки, із відрахуванням з суми його грошового забезпечення 10 (десяти) відсотків в доход держави.

3. Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. Цей вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1