Справа№ 953/3198/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000381 від 06.03.2023 за обвинуваченням :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Марганця, Дніпропетровської області, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, перебуваючого на посаді: помічника гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні солдат, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

а участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №237 від 25.11.2021 солдата строкової служби ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця навчального збору.

В подальшому, 06.01.2022, наказом №3 ОСОБА_6 призначений на посаду помічника гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби в складі 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 06.03.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 06.03.2023 близько 10 год. 00 хв. заступником командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по роботі з особовим складом полковником ОСОБА_7 , вишикувано особовий склад НОМЕР_2 , 2-го та 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в тому числі солдата ОСОБА_3 у військовому містечку № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та було віддано усний наказ для здійснення маршу в м. Бахмут, Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням.

Будучи невдоволеним наказом щодо вибуття до м. Бахмут, Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати до м. Бахмут, Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність 1-го, 2-го та 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування 26.04.2023 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 402 КК України, ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні також просить затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з прокурором, і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що угода була укладена добровільно обвинуваченим, у його присутності, із дотриманням вимог КПК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки її умови не суперечать нормам законодавства.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, а також тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, та його дії судом кваліфіковані, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання, позитивну характеристику ОСОБА_3 за місцем несення служби та місця проживання, на обліку у лікаря-нарколога, психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення вперше. Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України як пом`якшуючу обставину суд визнає, що ОСОБА_3 з 25.11.2021 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №237 є солдатом строкової служби його зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця навчального збору. В подальшому, 06.01.2022, наказом №3 ОСОБА_6 призначений на посаду помічника гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а отже приймав безпосередню участь в зоні активних бойових дій, направлених на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, за місцем служби та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також його негативного ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_6 узгодженого сторонами покарання, призначивши основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк два роки.

Стаття 62 КК України передбачає, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін угоди або інших осіб.

При цьому, у ході допиту обвинуваченого судом з`ясовано, що він цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_6 узгодженої сторонами міри покарання.

ОСОБА_6 також слід роз`яснити, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

До набрання цим вироком законної сили, на підставі ч. 4 ст. 176, ст. ст. 177, 183 КПК України, за клопотанням прокурора, враховуючи призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі та з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, суд залишає без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 06 березня 2023 року до дня набрання вироком законної сили, у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст.373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26.04.2023 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 за обвинувальним актому кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000381 від 06.03.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання і обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року, тобто з 06 березня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 06 березня 2023 року до дня набрання вироком законної сили, у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

До набрання цим вироком законної сили, запобіжний захід, обраний згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, залишити без змін.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова області протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 , який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1