Номер провадження: 11-кп/813/339/23
Справа № 520/8190/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ « Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 001606, внесеного до ЄРДР 07.05.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 17.05.2018 року 07:00 годині, з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 17.05.2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч. 5 ст. 72 КК України) .

Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 06.05.2018 року, приблизно о 21 годині 20 хвилин між ОСОБА_7 , який перебував біля парадного входу АДРЕСА_3 та ОСОБА_10 , на підґрунті малозначного непорозуміння, раптово виник конфлікт, в ході якого, у ОСОБА_7 , якому не сподобалося питання, яке йому поставив потерпілий, раптово виник умисел на нанесення умисно тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до потерпілого, скоротивши при цьому дистанцію достатню для нанесення ударів та з достатньою силою наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 внаслідок чого останній впав обличчям додолу на бетонну поверхню тротуару, втративши при цьому свідомість. Від умисно нанесених ударів потерпілому ОСОБА_10 в обличчя останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми (складає єдиний нерозривний морфологічний комплекс голови, до якої входять крововиливи під м`якою мозковою оболонкою, вогнища забоїв речовини головного мозку, крововилив у шлуночки мозку; відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки етмоїдальних артерій, синці, синцем на тлі з садном) яка знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, була небезпечною для життя, в тому числі і в момент заподіяння, обумовило розвиток загрозливого для життя стану (механічної асфіксії - в результаті перекриття просвіту трахеї і бронхів кров`ю з ушкодженням судин носа та з розірванням етмоїдальних артерій) та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_10 є закрита черепно-лицева травма у вигляді оболонкових крововиливів, вогнищ забоїв головного мозку та крововилив у шлуночок мозку, відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздроблення хрящів та розриви судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій, яка ускладнилася гострою внутрішньою кровотечею з ушкодженням судин носа та з етмоїдальних артерій з подальшим перекриттям просвіту нижніх дихальних шляхів кров`ю. Безпосередньою причиною смерті стала механічна асфіксія.

В результаті вказаних дій ОСОБА_7 , потерпіли ОСОБА_10 помер на місці події від отриманих тілесних ушкоджень через короткий проміжок часу (3-7 хвилин), а ОСОБА_7 покинув місце скоєння кримінального правопорушення та зник у невідомому напрямку.

Натомість, органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вищенаведеним вироком, захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 , кожен окремо, звернулись до суду із апеляційними скаргами, у яких зазначають, що оскаржуваний вирок підлягає зміні через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, зауважують:

- матеріали кримінального провадження не містять беззаперечних доказів, того, що між тілесними ушкодженнями, які обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 та його смертю, є причинно-наслідковий зв`язок. Згідно комісійної судової-медичної експертизи від 29.10.2020 року № 182, безпосередньою причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 є механічна асфіксія, яка була викликана переломом кісток носа та розірванням судин носа. Отже у даному випадку мало вбивство через необережність, що унеможливлює притягнення ОСОБА_11 до відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України.

Виходячи з наведеного, сторона захисту просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 121 КК України і визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 119 КК України сторона захисту просить, враховуючи відсутність судимості та позитивну характеристику обвинуваченого, застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали у повному обсязі апеляційні скаргу сторони захисту та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вирок суду вважала законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.121 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими.

Вина ОСОБА_7 підтверджується, показаннями самого обвинуваченого, який фактично не заперечив, що між ним, та потерпілим ОСОБА_10 дійсно виник словесний конфлікт, під час якого він перший наніс потерпілому два удари в обличчя, від яких потерпілий впав. Після цього, він подумав, що потерпілий п`яний та має піднятися, розвернувся та пішов з місця вчинення злочину. Натомість наполягав, що вчинив вбивство через необережність, оскільки умислу на вбивство потерпілого у нього не було.

Дані показання обвинуваченого щодо механізму нанесення удару узгоджуються з показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були свідками подій нанесення обвинуваченим ударів потерпілому, під час допиту у суді першої інстанції пояснили, що 06.05.2018 року, приблизно о 21 годині, вони сиділи на лавочці біля під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_4 , разом з обвинуваченим ОСОБА_7 . У цей час, до під`їзду підійшов раніше невідомий їм чоловік, а саме потерпілий ОСОБА_10 , який намагався потрапити до під`їзду, але у нього не вийшло. Після чого, потерпілий ОСОБА_10 почав нецензурно вижаритися на їх адресу, при цьому, не реагував на їх зауваження та прохання залишити їх у спокої, через, що у обвинуваченого ОСОБА_7 з ним виник словесний конфлікт, під час якого обвинувачений наніс потерпілому два удари в обличчя, від яких потерпілий впав.

Немає сумнівів у правдивості показань даних свідків, оскільки вони були безпосередньо допитані у судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, та обставин, які б викликали недовіру до їх свідчень, у справі не встановлено. Вищенаведені показання свідків узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно вказують, що саме ОСОБА_7 наніс обвинуваченому декілька ударів в обличчя, що також не заперечує сам обвинувачений.

Згідно даних висновків експерта № 750-1574/18 від 25.05.2018 року та № 182 від 29.10.2020 року(експертиза за матеріалами справи) ушкодження у ОСОБА_10 прижиттєві і утворилися незадовго до настання смерті з давністю, яка обчислюється декількома хвилинами десятками хвилин. Причиною смерті ОСОБА_10 є закрита черепно-лицева травма у вигляді оболонкових крововиливів, вогнищ забоїв головного мозку та крововилив у шлуночок мозку, відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздроблення хрящів та розриви судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій, яка ускладнилася гострою внутрішньою кровотечею з ушкодженням судин носа та з етмоїдальних артерій з подальшим перекриттям просвіту нижніх дихальних шляхів кров`ю. Безпосередньою причиною смерті стала механічна асфіксія.

Зазначені висновки експертиз є належними та допустими доказами та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. У висновках зазначені які саме тілесні ушкодження заподіяні потерпілому та їх ступінь тяжкості.

Так, у трупа ОСОБА_10 виявлені наступні ушкодження:

- закрита черепно-лицева травма великий синець на лівій половині обличчя (у лобній, скроневій, виличній, щічній, носовій (на лівому крилі носа), ротовій і підборідній ділянках) на тлі з садном переривчастого характеру, синець на лівій половині обличчя у очноямковій ділянці на повіках, синець на правій половині обличчя у підборідній ділянці, синець на волосистій частині голови у потиличній ділянці посередині; всі з крововиливами у підлягаючі м`які тканини, лівій скроневий м`яз; травматичні крововиливи під м`яку мозкову оболонку великого мозку з вогнищами забоїв його речовини, крововилив у шлуночки головного мозку; відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами судин носа, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки з розривами етмоїдальних артерій;

- травма спини: синець у правій поперековій ділянці;

- травма лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок: садно від верхньої до середньої третини лівого передпліччя по задній поверхні та садно у проекції передньої поверхні лівого колінного суглоба.

Течія цього травматичного процесу ускладнилось гострю внутрішньою кровотечею з ушкоджених судин носа та з етмоїдальних артерій з подальшим розвитком механічної асфіксії в результаті заповнення просвіту трахеї і бронхів кров`ю.

Також, у вказаних висновках експертів вказано, що характер, морфологічні особливості і наявність обмежених за розмірами зовнішніх ушкоджень, що були виявлені у ОСОБА_10 свідчать про те, що вони заподіяні багаторазовими діями тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися.

У свою чергу, з висновоку експерта № 750-1574/18 від 25.05.2018 року вбачається, що синці, садна на тлі синців, переломи кісток лицьового скелета, утворилися по ударному механізму у результаті багаторазових ударів тупими предметами, в тому числі і твердими; садна на тлі синців утворилися за механізмом удар-ковзання (при ударах тупими предметами з їх подальшим ковзанням по поверхні шкіри в місцях їх утворення); садна заподіяні внаслідок тертя і (або) ковзання таких предметів по поверхні шкіри в місці їх утворення. Наявність множинних обмежених за розмірами локальних («зовнішніх», «контактних») ушкоджень (утворених безпосередньо в місці прикладання травмуючої сили), їх розташування на різних анатомічних частинах тіла (на голові та спині), як передньої, бічної, так і задньої поверхонь, свідчить про цілеспрямован багаторазові травматичні впливи тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки, ноги, підошва взуття та інші тупі предмети.

Крім того, вищевказані (за винятком великого синця на лівій половину обличчя на тлі з садном переривчастого характеру та двох саден кінцівок) у ОСОБА_10 не є характерними для самоспричинення, у тому числі при падінні з положення стоячи на ногах « з висоти власного зросту» на площину. Даний великий синець на лівій половині обличчя на тлі з садном переривчастого характеру, могли утворитися при падінні і зіткненні з твердим покриттям і подальшим ковзанням по ньому, а також у результаті цього падіння від упору і ковзання могли утворитися садна лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок.

Натомість у висновку комісійної судово-медичної експертизи (експертиза за матеріалами справи) № 182 від 29.10.2020 року, експерти прийшли до висновку, що не можна повністю виключити можливість утворення таких ушкоджень, як переломів кісток носу, решітчастої кістки, і внаслідок ударів кулаком в обличчя, проте, враховуючи той факт, що дані переломи знаходяться у проекції великого синця обличчя із садном, є вірогідність, що дані переломи могли виникнути при паданні.

Суд, який здійснює розгляд справи, керуючись законом, оцінює висновок експерта за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Висновок експерта не є особливим доказом і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів.

Згідно показань експерта ОСОБА_15 , який у суді першої інстанції пояснив, що він особисто проводив огляд та розтин потерпілого, а також експертизу № 750-1574/18 від 25.05.2018 року, висновки якої підтримає у повному обсязі. Також, підтвердив, що смерть потерпілого настала у зв`язку з отриманою черепно-лицевою травмою, яка є наслідком комплексу тілесних ушкоджень від ударів тупим предметом особливості якого не відобразились, проте це був обмежений предмет, тобто не широка дошка чи асфальт. У даному випадку перелом носу та травма голови призвели до смертельних наслідків, пошкоджені були судини. Для перелому носа та травми голови було достатньої удару кулаком в обличчя. При утворенні даних тілесних ушкоджень сила їх спричинення була достатня, так як смерть наступила швидко, з огляду на клінічні умови. Також зазначив, що якщо б удари були з меншою силою загиблий зміг би дати раду своїм діям. Після нанесених постраждалому тілесних ушкоджень він не міг пересуватись, тому як був без свідомості. Крім того, звернув увагу, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого не могли утворитись одномоментно.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини в сукупності об`єктивно вказують, що тілесні ушкодження, які утворились у результаті протиправних дій ОСОБА_7 спричинили смерть потерпілого, оскільки проведеними судово-медичними експертизами підтверджено, що травмуючим механізмом утворення у ОСОБА_10 перелому кісток носа зі зміщенням відламків і роздробленням хрящів та розривами етмоїдальних артерій, була ударна дія (дії) тупого предмета, натомість, можливість його виникнення при падінні з положення стоячи та подальшому ударі об тверду поверхню є малоймовірною.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи прямо перед потерпілим, здійснив два удари в обличчя потерпілого, із застосуванням значної сили, адже внаслідок такого удару потерпілим отримано не лише відкритий скалковий перелом кісток носа зі зміщенням відламків і роздроблення хрящів та розриви судин носа, а й забої головного мозку та крововиливи у шлуночок мозку.

Наведені обставини у сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_7 , умисно завдаючи без будь-якого попередження два сильних удари у голову потерпілому, який цього не очікував і не спроможний був захищатися, не передбачав, але свідомо припускав такі можливі наслідки, як різке падіння потерпілого й удар об тверду поверхню (асфальт), від чого його здоров`ю буде спричинено шкоду.

Відповідно до усталеної судової практики у випадках, коли винний діє із невизначеним умислом (прямим або непрямим), він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

Отже, за встановлених фактичних обставин справи кваліфікація дій засудженого за частиною 2 статті 121 КК є правильною.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції об`єктивно досліджені всі обставини кримінального правопорушення, в межах своїх прав та обов`язків, використані всі необхідні засоби та способи дослідження доказів обвинувачення, допитані свідки, судово-медечний експерт, досліджені висновки судово-медичних експертиз, які у своїй сукупності вказують та підтверджують тілесні ушкодження ОСОБА_10 , які були нанесені обвинуваченим ОСОБА_7 .

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, порушень процесуального порядку дослідження та оцінки судом наведених у вироку доказів не встановив.

Частиною 2 ст. 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновкам суду першої інстанції щодо розміру покарання, яке визначене майже в максимальних межах санкції ч.2 ст. 121 КПК України, оскільки визначений розмір покарання не відповідає його меті, гуманності, справедливості та тягне за собою порушення засад виваженості та розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Так, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 захід примусу, колегія суддів, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, конкретні обставини кримінального правопорушення, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває.

Досліджуючи механізм конкретного кримінального правопорушення, колегією суддів було ретельно вивчено не лише особу обвинуваченого, а й особу потерпілого, оскільки переважна кількість кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи відбуваються через значний внесок жертви в те, що з нею сталося, тому кримінальне правопорушення можна вважати результатом дій обох - злочинця і жертви. Враховуючи всі обставини у сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що кримінальне правопорушення вчинено під впливом (віктимної), тобто провокуючої (що здійснюється шляхом знущання, образи, нападу, приниження злочинця з боку потерпілого) поведінки з боку потерпілого ОСОБА_10 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт в концентрації 2,63%), підійшов у громадському місці до не невідомих йому людей ( три жінки та обвинувачений) та почав хамити, висловлюватися на їх адресу нецензурною лайкою та не реагував на їх зауваження та прохання залишити їх у спокої, тому така поведінка потерпілого, безумовно, є джерелом конфлікту і провокацією злочину.

У судовому засіданні апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомив власну протиправну поведінку та тяжкість її наслідків, а також виразив свої співчуття родичам потерпілого, тобто за розумовим рівнем останній є таким, що здатний надати оцінку своїй поведінці та наслідкам, які настали, переосмислити їх та не допустити у подальшому.

Така форма посткримінальної поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

У постанові Другої судової палати ККС ВС від 09.02.2023 (справа №448/1911/18) зазначено, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як на досудовому розслідуванні так і під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, апеляційний суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 щире каяття та вчинення злочину під впливом (віктимної), тобто провокуючої поведінки з боку потерпілого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість

За таких обставин апеляційні скарги сторони підлягають частковому задоволенню, а судове рішення зміні.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 001606, внесеному до ЄРДР 07.05.2018 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3