ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1815/23 Справа № 185/5605/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_8

захисників-адвокатів ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_10

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000848 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останій раз:

- 16 лютого 2022 року Дніпровським апеляційним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців. На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки сім місяців;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

- 17 червня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, із застосуванням ст. 69 КК України, із конфіскацією всього належного йому майна. Звільнений 29 грудня 2020 року по відбуттю строку покарання;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:

- 29 жовтня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, згідно ст. 75, ст. 104 КК України, з іспитовим строком на два роки;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого:

- 17 червня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року, та остаточно до відбування визначено покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі, без конфіскації майна. Звільнений 26 квітня 2021 року по відбуттю строку покарання;

- 27 грудня 2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді трьох років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік;

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

Встановила:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк обчислення покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 24 червня 2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_7 зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 24 червня 2021 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_13 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вказаним вироком більш суворим покаранням за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_13 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, із конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_13 до набрання вироком законної чинності не обрано.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_13 відбуте повністю покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року та ухвалено звільнити ОСОБА_13 від відбування покарання у зв`язку з повним відбуттям покарання за даним вироком.

ОСОБА_8 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Обрано запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили у вигляді домашнього арешту в нічний час, заборонивши йому в період часу з 21:00 год. до 06:00 год. наступної доби залишати житло за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_5 .

Строк обчислення покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту виконання вироку.

ОСОБА_14 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вказаним вироком більш суворим покаранням за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_14 покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_14 до набрання вироком законної чинності ухвалено не обирати.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_14 відбуте повністю покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року та звільнено його від відбування покарання, у зв`язку з повним відбуттям покарання за даним вироком.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року щодо ОСОБА_14 ухвалено виконувати самостійно.

Цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення у розмірі 7480 грн. 00 коп., заявлений представником потерпілого ТОВ «Технокредо-1» - залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 визнано винуватими у вчиненні наступного.

30 березня 2016 року приблизно о 18:00 год. ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_14 , неповнолітній ОСОБА_8 та ОСОБА_15 зустрілись за місцем мешкання ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 , де відпочивали та спілкувались, та в ході спілкування за пропозицією неповнолітнього ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_8 вступили в злочинну змову між собою, спрямовану на скоєння крадіжки чужого майна з приміщення офісу ТОВ «Технокредо-1», розташованого по АДРЕСА_7 .

31 березня 2016 року приблизно о 01:00 год. ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_14 та неповнолітній ОСОБА_8 , з метою злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна з приміщення ТОВ «Технокредо-1» та звернення його на свою користь, прийшли до приміщення офісу ТОВ «Технокредо-1», розташованого по вул. Дніпровській, 334 в м. Павлограді Дніпропетровської області. Неповнолітній ОСОБА_8 заздалегідь взяв з собою знаряддя скоєння злочину - викрутку.

ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, попередньо розподілили злочинні ролі між собою: неповнолітній ОСОБА_8 повинен був за допомогою викрутки зламати вікно в приміщення, передати ОСОБА_7 та ОСОБА_14 свій мобільний телефон з ліхтариком з метою освітлення приміщення, та після зламу вікна повинен був стояти біля вказаного вікна ТОВ «Технокредо-1», розташованого на першому поверсі будови, розташованої по вул. Дніпровській, 334 м. Павлоград Дніпропетровської області, та стежити щоб ніхто не йшов, і приймати викрадену комп`ютерну техніку, а ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_14 проникнути до приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне вилучення майна та звернення його на свою користь ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , за попередньою змовою між собою, 31 березня 2016 року близько 01:10 год., маючи єдиний злочинний умисел на заволодіння всією комп`ютерною технікою, яка знаходилась в приміщенні офісу ТОВ «Технокредо-1», розташованого по вул. Дніпровській, 334 в м. Павлоград Дніпропетровської області, скориставшись тим, що в цей час за ними ніхто не спостерігає, та їх дії залишаються непоміченими, розуміючи таємний характер своїх умисних злочинних посягань, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , шляхом зламу вікна проникли до приміщення офісу ТОВ «Технокредо-1», розташованого по АДРЕСА_7 , після чого проникли в середину приміщення офісу, де побачили системні блоки та монітори від комп`ютерів та реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, а саме всієї наявної комп`ютерної техніки в приміщенні офісу, спільно, таємно, з корисливих спонукань, викрали майно, яке перебуває на балансі ТОВ «Технгокредо-1», а саме: монітор марки ViewSonic 1912w 2012 року випуску вартістю 1045 грн., монітор марки Samsung 7ION (MJ17ASKN) серійний номер НОМЕР_1 2007 року випуску вартістю 310 грн., монітор марки Samsung 710N (MJ17ASKN) серійний номер MJ 17НМЕ Y року випуску вартістю 310,00 грн., монітор марки Samsung 710N (MJ17ASKN) серійний номер MJ17HMEY року випуску вартістю 310,00 грн., системний блок марки ОС2140/1,5СВ/800В 2007 року випуску вартістю 499,90 грн., системний блок марки ОС2140/1,50В/80СВ 2007 року випуску вартістю 499,90 грн., системний блок марки Intel Celeron 315 2.2G/256к/533 серійний номер 3523А603 2008 року випуску вартістю 503,64 грн., системний блок марки Intel Celeron 315 2.2G/256k/533 серійний номер 3523А604 2008 року випуску вартістю 503,64 грн., музичний центр марки Kenwood RC-F0307E 2009 року випуску вартістю 412,20 грн., мобільний телефон марки Samsung GT-Е12001 2015 року випуску вартістю 496,00 грн., навушники з мікрофоном марки А4 HS-7P 2015 року випуску вартістю 225,00 грн., комп`ютерну клавіатуру марки Sven 2015 року випуску вартістю 118,75 грн., комп`ютерну мишу марки Logitech В100 2015 року випуску вартістю 179,35 грн., а всього на загальну суму 5413,38 грн., чим завдали ТОВ «Технгокредо-1» матеріальний збиток на вказану суму.

Все вищеперераховане майно, а саме 4 системних блоки, 4 монітори, навушники, комп`ютерну клавіатуру та мишу ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_14 віднесли до місця проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшої реалізації вказаного майна та обернення його на свою користь.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Дії ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , кожного окремо, кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Крім того, 04 квітня 2016 року приблизно о 22:00 год., ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_14 , неповнолітній ОСОБА_8 , та ОСОБА_13 , зустрілись за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де відпочивали та спілкувались, та в ході спілкування за пропозицією неповнолітнього ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_8 вступили в злочинну змову між собою, спрямовану на скоєння крадіжки чужого майна з приміщення, розташованого на другому поверсі будови ТОВ «Технокредо-1», розташованого по АДРЕСА_7 .

05 квітня 2016 року приблизно о 01:00 год. ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_14 , неповнолітній ОСОБА_8 , та ОСОБА_13 , з метою злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна з приміщення ТОВ «Технокредо-1» та звернення його на свою користь, прийшли до приміщення офісу ТОВ «Технокредо-1», розташованого по вул. Дніпровській, 334 в м. Павлограді Дніпропетровської області. Неповнолітній ОСОБА_8 заздалегідь взяв з собою знаряддя скоєння злочину - викрутку.

ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, попередньо розподілили злочинні ролі між собою: неповнолітній ОСОБА_8 повинен був за допомогою викрутки зламати вікно в приміщення, передати ОСОБА_7 та ОСОБА_14 свій мобільний телефон з ліхтариком з метою освітлення приміщення, та разом з ОСОБА_13 повинні були стояти біля вказаного вікна ТОВ Технокредо-1», розташованого на другому поверсі будови по АДРЕСА_7 , та стежити щоб ніхто не йшов, а також приймати викрадене майно, а ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_14 повинні були проникнути до приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, 05 квітня 2016 року близько 01:30 год., маючи єдиний злочинний умисел на заволодіння комп`ютерною технікою, яка знаходилась в приміщенні на другому поверсі офісу ТОВ «Технокредо-1», розташованого по вул. Дніпровській, 334 в м. Павлограді Дніпропетровської області, скориставшись тим, що в цей час за ними ніхто не спостерігає, та їх дії залишаються непоміченими, розуміючи таємний характер своїх умисних посягань, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_13 шляхом зламу вікна повторно проникли до приміщення на другому поверсі офісу ТОВ «Технокредо-1», розташованого по АДРЕСА_7 , після чого проникли в середину приміщення, де побачили, що комп`ютерна техніка в даному приміщенні відсутня, а саме приміщення обладнане під спортивний зал та там знаходиться спортивний одяг та спортивний інвентар, та реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, звідки спільно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, викрали майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_17 , а саме: боксерські рукавички 2 пари чорного кольору марки «REYVEL» вартістю 1314,12 грн., 1 пару боксерських рукавичок марки «LEV» вартістю 305,50 грн., 1 боксерську рукавичку фірми «REYVEL» вартістю 517 грн., боксерські лапи фірми «BOXER» 1 пара вартістю 657,00 грн., кросівки марки «NIKE» 2 пари чорного кольору розмір 45 та розмір 38, вартістю 1316,00 грн., 1 пару кросівок фірми «ADIDAS» чорного кольору розміром 42 вартістю 1503,06 грн., а всього на загальну суму 5612,74 грн., чим завдали ОСОБА_17 матеріальний збиток на вказану суму.

Все вищеперераховане майно, а саме спортивне взуття та спортивний інвентар ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_14 віднесли до місця проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшої реалізації вищевказаного майна та обернення його на свою користь.

Дії ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , кожного окремо, кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить врахувати вимоги ст. 66 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.

Вказує, що протягом досудового і судового розслідування справи допомагав в розгляді справи, не вводив суд та слідство в оману, визнав свою вину та щиро розкаявся.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити, оскільки призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом частково складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції зазначив, що він раніше судимий, вчинив тяжкі злочини, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо. Разом з цим, з огляду на щире каяття ОСОБА_7 , апелянт вважає за можливе призначити останньому мінімально можливе покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує, що суд першої інстанції у вироку не навів те формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , яке він визнав доведеним.

Також зазначає, що в судовому засіданні не були допитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_21 , дослідження письмових доказів пройшло формально та не повно, речові докази не були досліджені взагалі.

- прокурор просить вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання - скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку в частині призначення покарання ОСОБА_13 формулювання «із застосуванням ст. 69 КК України».

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, достовірно знаючи про вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року, в період невідбутого покарання за попереднім вироком суду, будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в короткий проміжок часу скоїв нові, умисні, суспільно-небезпечні, корисливі злочини.

Однак, суд при ухваленні вироку в частині визначення виду та міри покарання ОСОБА_8 не в достатній мірі врахував дані про особу винного, факт повторного вчинення ОСОБА_8 тяжких злочинів, обставини вчинення ОСОБА_8 злочинів, невизнання вини обвинуваченим та відсутність будь-якого каяття у вчиненому, невідшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілим, відсутність інших обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , крім незалежної від обвинуваченого (вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім).

Також зазначає, що судом при визначенні розміру покарання не враховано, що ОСОБА_8 не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається. Викладене свідчить про антисоціальний спосіб життя ОСОБА_8 і небажання його стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим призначена міра покарання є необґрунтовано м`якою і такою, що не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості.

Крім того, прокурор зазначає, що виходячи з мотивувальної частини вироку, суд, приймаючи рішення стосовно призначення покарання ОСОБА_13 у вигляді позбавлення волі прийшов до висновку, «що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом». Тобто при призначенні обвинуваченому покарання суд вирішив не застосовувати положення ст. 69 КК України. Разом з тим, в резолютивній частині вироку судом зазначено, що остаточно ОСОБА_13 призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, із конфіскацією всього належного йому майна.

Під час апеляційного розгляду захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_11 підтримали клопотання захисника ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення в частині вилучення з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_13 покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 просила залишити без задоволення. Клопотання адвоката ОСОБА_10 про необхідність звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності підтримала.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг та клопотання адвоката ОСОБА_10 про звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, тобто за змістом ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах (ч. 1 ст. 285 КПК України).

Відповідно ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тому визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено і не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявлених клопотань.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, які залежать від тяжкості правопорушення (ст. 49 КК України).

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до 18-ти років, застосовується відповідно ст. 49 КК з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Щодо осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, у разі вчинення тяжкого злочину, строк давності становить сім років.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнаний винуватим, вчинені ним 30.03.2016 року та 04.04.2016 року у віці до 18-ти років, і відповідно ст. 12 КК є тяжким злочином.

З огляду на викладене, на час розгляду 25 травня 2023 року кримінального провадження апеляційним судом строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, сім років минули, при цьому відсутні підстави для зупинення чи переривання перебігу давності.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а згідно ч. 1 ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок та закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , а кримінальне провадження щодо нього - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, звільнивши ОСОБА_8 згідно ст. 49, п. 2 ч. 2 ст. 106 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому колегія суддів ураховує і правову позицію ККС ВС (постанова від 19.11.2019 в справі № 345/2618/16-к), згідно якої суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції або провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Оскільки клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 заявлене захисником до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, колегія суддів позбавлена можливості розглянути апеляційну скаргу прокурора щодо правильності призначення ОСОБА_8 покарання.

Аналізуючи вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегія суддів виходить із наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів не може погодитися з їх доводами про неналежну оцінку даних про особу обвинуваченого та всім обставинам, що пом`якшують його покарання та про необхідність призначення йому остаточного покарання, згідно ч.4 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини, при яких скоєно злочини, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, за місцем навчання та проживання характеризується посередньо, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом віднесено щире визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 , покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень та узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з врахуванням вимог ч.4 ст. 70 КК України, саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро покаявся у скоєному - було взято до уваги судом в сукупності з іншими обставинами по справі та враховано при призначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання.

Що стосуються апеляційних вимог прокурора про необхідність виключення з резолютивної частини вироку посилання на призначення обвинуваченому ОСОБА_13 із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції призначаючи обвинувачуваному ОСОБА_13 покарання, прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування щодо останнього вимог ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Проте в резолютивній частині вироку судом помилково зазначено про призначення обвинуваченому ОСОБА_13 остаточного покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

За таких обставин апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 - задоволенню не підлягають, апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окраїнної прокуратури ОСОБА_12 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності задовольнити задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України скасувати, кримінальне провадження щодо нього за ч. 3 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, звільнивши ОСОБА_8 , згідно ст. 49, п. 2 ч. 2 ст. 106 КК України від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Частину процесуальних витрат за проведення за проведені судової дактилоскопічної експертизи №7/4.6-275 від 25 квітня 2016 року, судової дактилоскопічної експертизи №7/4.6-293 від 05 травня 2016 року, судової товарознавчої експертизи №2047-16 від 19 травня 2016 року, ухвалені судом першої інстанції стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 у сумі 395 грн. 89 коп.- віднести за рахунок держави.

Апеляційну скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_12 - задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року щодо ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання ОСОБА_13 із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4