Провадження №1-кп/761/136/2023
В И Р О К

іменем України

17 квітня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ямпіль, Вінницької області, громадянки України, не заміжньої, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006035 від 13.05.2016 року)

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акту складеного в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , 31 березня 2013 року, приблизно о 04 годині 30 хвилин, знаходячись в парку відпочинку «Нивки» неподалік будинку №2 по вул. Балакліївській в м. Києві, вступила в злочину змову з ОСОБА_6 та невстановленою досудовим слідством особою, спрямовану на відкрите викрадення майна ОСОБА_7 , яка перебувала на той час разом з ними в салоні належного ОСОБА_6 автомобіля «Ауді В4» д.н. НОМЕР_1 .

Реалізуючи даний злочинний умисел, знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля, користуючись відсутністю поряд сторонніх осіб, до яких потерпілій можна було б звернутися за допомогою, а також своєю перевагою у фізичній силі та кількості, усвідомлюючи, що воля потерпілої ОСОБА_7 до опору подолана внаслідок попередньо застосованого до неї насильства з боку ОСОБА_6 та невстановленої досудовим слідством особи, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_6 та невстановленою досудовим слідством особою, згідно розподілених ролей, висловила вимогу ОСОБА_7 передачі належної їй сумочки з особистими речами.

Отримавши відмову з боку потерпілої щодо виконання зазначеної незаконної вимоги, невстановлена досудовим слідством особа, з метою остаточного подолання волі ОСОБА_7 до опору, нанесла останній удар долонею руки по голові, чим спричинила фізичний біль і заподіяла легкі тілесні ушкодження, що не є небезпечними для життя і здоров`я. Потерпіла ОСОБА_7 внаслідок зазначених дій припинила опір, після чого невстановлена досудовим слідством особа, реалізуючи спільний з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 злочинний умисел, діючи з ними за попередньою змовою групою осіб, вирвала з рук потерпілої її сумочку, вартістю 700 гривень з особистими речами, а саме грошовими коштами в сумі 700 гривень, парасолькою вартістю 50 гривень, пачкою презервативів вартістю 10 гривень; трьома олівцями для очей та брів вартістю по 60 гривень кожен, на суму 180 гривень, губною помадою вартістю 25 гривень, губною помадою вартістю 40 гривень, мобільним телефоном марки «Самсунг» ІМЕІ№ НОМЕР_2 вартістю 200 гривень, з сім-картою мобільного оператору «Київстар», вартістю 30 гривень, на балансовому рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 2 гривні, а всього разом з ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 заволодів майном ОСОБА_7 на загальну суму 1937 гривень, після чого розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та зникли з місця вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Крім того ОСОБА_3 11.11.2014 року приблизно о 03 годині 00 хвилин знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де проводила вільний час з гр. ОСОБА_8 побачила на тумбочці, що розташована у дальньому лівому куті кімнати вищевказаної квартири, золоті вироби, що належать, останньому, а саме ланцюжок і хрестик, які ОСОБА_3 вирішила таємно викрасти.

Приблизно о 03 годині 30 хвилин 11.11.2014 року, коли ОСОБА_8 заснув в приміщенні даної квартири, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, з метою особистого збагачення, впевнившись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала з тумбочки золотий ланцюжок масою 55,33 г., 500 проби, вартістю 15125 гривень 56 копійок, золотий хрестик масою 3,8 г., 750 проби, вартістю 1558 гривень 19 копійок, що належать ОСОБА_8 .

Всього ОСОБА_3 таємно викрала майно, що належало ОСОБА_8 на загальну суму 16683 гривні 75 копійок.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_3 залишила місце вчинення злочину та розпорядилася викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у таємному викраденні чужого майно (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 , допитана у судовому засіданні, винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнала, зазначила, що ніякої крадіжки не було, вони просто випили каву на площі перемоги та посадили людину погрітися. ОСОБА_3 зазначила, що вона ніяке золото не крала. Також пояснила, що ОСОБА_7 - це дівчина, яка працює на проспекті перемоги і вони просто посадили її погрітися і пригостили кавою. Обвинувачена повідомила, що була зі своїм чоловіком і стверджує, що ніяких побоїв не було.

Щодо ОСОБА_8 то обвинувачена зазначила, що його не знає.

ОСОБА_3 також зазначила, що колись «по п`яні» з ОСОБА_7 в неї були неприязні стосунки, але на момент коли вона сіла в машину не було. ОСОБА_7 працює повією на проспекті Перемоги. ОСОБА_3 вказала, що потерпіла, якою сіла в машину, такою з неї і вийшла.

Обвинувачена зазначила, що ніяких речей ні в кого не забирала.

За змістом ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 2 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з частиною 1 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями статті 25 КПК України передбачено обов`язок прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до статті 9 КПК України.

Так, у статті 62 Конституції України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (п. 146 справи «Барбера, Мессегуз і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998).

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

За правилами статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до частини 1 статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

-витяг з кримінального провадження № 0006035 від 13.05.2016 року;

-витяг з кримінального провадження № 0006087 від 13.05.2016 року;

-постанова про виділення матеріалів досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України;

-витяг з кримінального провадження № 0010622 від 26.06.2013 року;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.04.2013 року;

-протокол пред`явлення особи до впізнання від 06.04.2013 року з фото таблицею до нього;

-протокол огляду від 26.06.2013 року з фото таблицею до нього;

-постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 26.06.2013 року;

-розписка про отримання речових доказів від 26.06.2013 року;

-протокол проведення слідчого експерименту від 26.06.2013 року з фото таблицею до нього;

-висновок експерта № 1095 від 09.04.2013 року;

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчинення злочину від 07.04.2013 року;

-повідомлення про підозру від 07.04.2013 року;

-повідомлення про підозру від 02.07.2013 року;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.11.2014 року;

-пояснення ОСОБА_8 від 11.11.2014 року;

-протокол огляду місця події від 25.11.2014 року;

-протокол огляду місця події від 27.11.2014 року з фото таблицею до нього;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 28.11.2014 року з фото таблицею до нього;

-постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 28.11.2014 року;

-протокол огляду місця події від 28.11.2014 року з фото таблицею до нього;

-постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 28.11.2014 року;

-повідомлення про підозру від 05.12.2014 року;

-повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 13.05.2016 року;

-документи, які характеризують особу ОСОБА_3 .

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючи законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що в судовому засіданні не доведено вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України обвинуваченою ОСОБА_3 , виходячи із наступного.

Так в матеріалах кримінального провадження міститься протокол проведення слідчого експерименту від 26.06.2013 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_3 вчинила відносно неї кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Також в матеріалах кримінального провадження міститься протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.04.2013 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 упізнала ОСОБА_3 , як особу, яка скоїла відносно неї злочин.

В той же час вказані обставини не були підтверджені в судовому засіданні показаннями самої потерпілої, яка за викликом суду, в судове засідання не з`явилась. Також факт вчинення ОСОБА_3 злочину відносно потерпілої ОСОБА_7 не підтверджується показаннями будь-якої іншої особи, або ж будь-яким іншим доказом.

Так, обвинувачена в ході допиту в судовому засіданні заперечила факт вчинення нею кримінальних правопорушень.

Отже суд вважає, надані прокурором докази, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України недостатніми, для доведеності вини останньої.

Також прокурором не надано жодного реального доказу, вказуючого на причетність ОСОБА_3 на викрадення майна, що належало ОСОБА_8 , оскільки сам потерпілий на стадії досудового розслідування зазначав, що злочин відносно нього вчинила жінка на ім`я « ОСОБА_9 ».

Потерпілий ОСОБА_8 на виклики суду не з`явився, та в судовому засіданні не підтвердив факт вчинення відносно нього злочину саме ОСОБА_3 .

Також судом вживались всі можливі засоби виклику свідків та потерпілих в судові засідання, останні на такі виклики суду не з`явились.

Крім того, обов`язок виклику свідків та потерпілих покладався на прокурора, однак останній жодних активних дій, спрямованих на виклик таких осіб в судове засідання не здійснив.

Отже в судовому засіданні жодною особою не підтверджено фактів вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, описаних в обвинувальному акті, а відтак і не доведено винуватість обвинуваченої в інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження. Вказане положення закріплено в п.2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, суд приходить до висновку про те, що докази здобуті під час досудового розслідування не доводять вини обвинуваченого, фактично є не допустимими та неналежними, позиція сторони обвинувачення фактично є припущенням, а відтак в діях ОСОБА_3 відсутній склад інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, з урахуванням викладеного раніше, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки доказів наявності в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано та судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, виправдати обвинувачену на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки у судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_3 були вчинені кримінальні правопорушення , передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 17, 22, 23, 24, 83, 84, 91, 92, 94, 95, 98, 100, 337, 369-373, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з недоведеністю, що вона вчинила вказане кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з недоведеністю, що вона вчинила вказане кримінальне правопорушення.

Речові докази дозволити власникам використовувати на власний розсуд.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1