Справа № 461/8256/21
Провадження № 1-кс/461/5254/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року. м. Львів.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові погоджене прокурором клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000020 від 10.06.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 191, частиною 2 статті 367 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25.09.2023 року до Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000020 від 10.06.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 191, частиною 2 статті 367 КК України.

Клопотання мотивоване наступним. ОСОБА_4 , займаючи посаду майстра контрольного відділу технічного контролю ДП «ЛБТЗ», будучи службовою особою, маючи спеціальні знання та відповідний досвід роботи, перебуваючи на території ДП «ЛБТЗ» по вул. Стрийській, 73 у м. Львові, здійснюючи 18.06.2021 вхідний контроль гусеничних стрічок 613.44.22сб-4В, доставлених від ТОВ «СТС» до ДП «ЛБТЗ» разом із видатковими накладними № РН-16/06-01 від 16.06.2021 та № РН-16/06-02 від 16.06.2021,маючи реальну можливість перевірити та виявити фактичну невідповідність вказаних гусеничних стрічок умовам договору поставки № ДК-11898461 від 02.06.2021 та товаросупровідним документам,неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, такої перевірки належним чином не здійснив, невідповідності вказаних гусеничних стрічок умовам договору поставки при здійсненні вхідного контролю не виявив, внаслідок чого ДП «ЛБТЗ» не отримані гусеничні стрічки, визначені у специфікації до договору ДК-11898461 від 02.06.2021, чим вказаному підприємству завдано шкоди (збитків) на загальну суму 690 400 грн., що більше ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до п. 4 примітки до ст. 364 КК України вважається тяжкими наслідками.

25 вересня 2023 року про підозру у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них (службовій недбалості), що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, не депутату, не адвокату.

Слідчий вказує, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а також відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, у зв`язку з цим в органу досудового виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки сума завданих матеріальних збитків державі становить 690 400 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №338671860, у суб`єкта ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житлове помешкання за адресою:

- АДРЕСА_1 .

- АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у користуванні та власності підозрюваного ОСОБА_4 , з метою виконання завдань кримінального провадження.

Тому слідчий просить задовольнити клопотання.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Перевіривши наданні матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Разом з тим, у кримінальному провадженні цивільний позов щодо відшкодування шкоди, заподіяної неправомірними діями підозрюваного, не був заявлений

Як визначено у ч.1 ст. 318 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до ч.3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Всупереч вимогам ст.132 КПК України слідчий не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого і може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із даним клопотанням.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 184 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000020 від 10.06.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 191, частиною 2 статті 367 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особам, які не викликались до суду - протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1