Справа №579/1589/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/132/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого кочегаром у ДП «Кролевецький агролісгосп», проживаючого в АДРЕСА_1 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2021 року, скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Дослідити під час розгляду апеляційної скарги наступні докази: відеозаписи подій, які відбувались 06 серпня 2020 р., які зберігаються на карті пам`яті «TOSHIBA» CO 4G TA/WAN (у файлах № 2020006_184433 та № 2020006_190304), копію протоколу огляду предметів від 17 серпня 2020 р., який знаходиться в матеріалах справи.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 17 000 гривень.

Речовий доказ карту пам`яті залишено зберігати у матеріалах справи.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначала, що вирок не законний у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначала, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку обвинуваченню, зокрема через те, що сторона обвинувачення не довела наявність прямого умислу у ОСОБА_8 , який не мав на меті будь-що пропонувати поліцейським, а слова поліцейського розцінив як пропозицію, що він має щось пропонувати, тобто поліцейський ОСОБА_9 провокував своїми питаннями обвинуваченого.

Вказувала, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку і фабулі обвинувального акту в сукупності з показами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , допитані під час досудового розслідування та в суді першої інстанції надали різні покази в частині підстав зупинки автомобіля, отже тим самим надали неправдиві свідчення.

Наголошувала, що свідок ОСОБА_10 в суді наполягала, що під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 було дотримано вимоги Інструкції № 1452/735 та Інструкції № 1376, що спростовується відеозаписом, відео зйомка, яку проводила ОСОБА_10 не була безперервною, як того вимагає Наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року № 100. Крім цього свідок надала покази, що водій ОСОБА_8 пропонував неправомірну вигоду, а саме грошові кошти спочатку в сумі 3000 грн, потім 5000 грн, потім 10000 грн і талони на пальне, але дане твердження спростовується відеозаписом подій. ОСОБА_10 наполягала, що ОСОБА_8 , після того як його попередили про кримінальну відповідальність, продовжував пропонувати гроші, проте і цей факт спростовується відеозаписом подій і протоколом огляду предметів від 17 серпня 2020 року.

Вказувала апелянт і про те, що свідок ОСОБА_11 не міг пояснити суду першої інстанції законну причину зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_8 , порушення вимог Інструкції № 1452/735 та Інструкції № 1376. Крім цього суд надав неналежну оцінку показам ОСОБА_11 , який фактично підтвердив, що поставив ОСОБА_8 , провокативне питання.

Зазначала, що свідок ОСОБА_12 підтвердила, що вона особисто не чула як ОСОБА_8 пропонував поліцейським неправомірну вигоду. Вважала, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав в основу обвинувачення покази свідка ОСОБА_12 , які спростовують вину ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

Звертала увагу на те, що свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції повідомляв, що водій нічого поліцейським не пропонував. Вважала, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав в основу обвинувачення покази свідка ОСОБА_13 , які спростовують вину ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині

Наголошувала, що врахована як доказ копія протоколу серії ОБ № 147678 від 06 серпня 2020 року зібраний в порушення ст..84 КПК України і є недопустимим доказом. Крім цього суд першої інстанції не врахував, що постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2020 року, якою ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і в основу якої був покладений вищевказаний протокол, була скасована постановою судді Сумського апеляційного суду.

На думку апелянта, суд першої інстанції надав неналежну оцінку відеозаписам подій, які відбувались 06 серпня 2020 р., які зберігаються на карті пам`яті «TOSHIBA» CO 4G TA/WAN, які спростовують винуватість ОСОБА_8 та підтверджують провокацію злочину з боку правоохоронців.

Вказувала, що суд першої інстанції взагалі не надав жодної оцінки долученому протоколу огляду предметів від 17 серпня 2020 року, з якого вбачається, що слідчий умисно спотворила розмову аби висвітлити поліцейського, свого ж колегу, у кращому світлі.

Вважала, що під час розгляду справи у суді прокурор не надала будь-яких доказів того, що провокації злочину з боку правоохоронців не було.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 06.08.2020 р. близько 18 год. 50 хв. знаходячись по вул. Б. Хмельницького у м. Кролевець, під час процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом та оформлення адміністративних матеріалів, запропонував співробітникам поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 10000 грн. та талонів на 50 л бензину за не вчинення працівниками поліції відносно нього дій з використанням наданої їм влади, а саме за не складання адміністративного матеріалу щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Розгляд даного провадження було здійснено, як без апелянта захисника ОСОБА_7 , так і без обвинуваченого ОСОБА_8 виходячи з наступного.

Так, захисник ОСОБА_7 , яка є належним чином повідомленою до апеляційного суду 04.09.2023 року не з`явилась, а подала письмове клопотання, в якому просила відкласти розгляд кримінального провадження, оскільки вона перебуває у відпустці до 20 вересня 2023 року та не зможе з`явитись на розгляд справи.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала клопотання захисника та вважала, що судове засідання необхідно відкласти, колегія суддів не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи в зв`язку з повторною неявкою обвинуваченого та його захисника виходячи з такого.

Відповідно до ст. 318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 324 КПК України якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 138 КПК України поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 324 КПК України повинен з`ясувати поважність причин неявки захисника, що не можливе без надання підтвердження наявності обставин, на які він покликається, тому вирішуючи клопотання захисника про відкладення колегія суддів враховує такі обставини.

Так, дане кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 до Сумського апеляційного суду надійшло 26.04.2021 року, і розгляд справи призначався сім разів - на 26.10.2021 року, 17.02.2022 року, 01.06.2022 року, 15.09.2022 року, 24.01.2023 року,01.06.2023 року та на 04.09.2023 року.

В ході апеляційного розгляду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_14 неодноразово направляла до апеляційного суду клопотання про відкладення, так 16.02.2022 року вона подала клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 17.02.2022 року у зв`язку із хворобою, при цьому жодних доказів хвороби ні до клопотання, ні в подальшому надано не було. Однак, з метою доступу до правосуддя колегія суддів задовольнила це клопотання і справи була відкладена.

Крім цього, до початку судового засідання призначеного на 01.06.2023 року захисник подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із сімейними обставинами, жодних доказів, які б обумовлювали поважність неявки захисником, знову ж таки, надано не було, однак розгляд справи було відкладено.

В подальшому розгляд даного провадження було призначено на 04.09.2023 року і в цей день, до початку судового засідання, захисник, в черговий раз, подала клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 04.09.2023 року, мотивуючи перебуванням її у відпустці, однак доказів перебування захисника у відпустці і неможливості взяти участь в даному засіданні до клопотання додано не було.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що захисник ОСОБА_7 , участь якої не є обов`язковою в даному кримінальному провадженні, в черговий раз не з`явилася до суду апеляційної інстанції без поважних причин, а тому в задоволенні її клопотання про відкладення даного судового засідання, підстав не вбачає.

Що стосується неявки обвинуваченого ОСОБА_8 , то він будучи повідомленим належним чином (а.с.237) до апеляційного суду теж не з`явився, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не подавав.

Також колегія суддів враховує, що обвинувачений до суду в судові засідання жодного разу не з`являвся, станом на 04.09.2023 року, ніяких клопотань про відкладення розгляду справи не направляв, як і не повідомляв про причини неявки до апеляційного суду, хоча з 08.06.2023 року був повідомлений про дату і час розгляду справи.

З урахуванням вищевказаного та того, що апеляційна скарга подана захисником в інтересах ОСОБА_8 та її вимоги до погіршення становища обвинуваченого не зводяться, а інші учасники справи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували, колегія суддів явку обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язковою не визнає, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України, та зважаючи на ст. 28 КПК України, яка зобов`язує суд приймати процесуальні рішення в розумний строк, вважає за необхідне апеляційний розгляд справи провести без участі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення вимог скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Як зазначалося вище, апелянтом адвокатом ОСОБА_7 було заявлено письмове клопотання про повторне дослідження доказів, вирішуючи це клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника, вона просила дослідити під час розгляду апеляційної скарги наступні докази: відеозаписи подій, які відбувались 06 серпня 2020 р., які зберігаються на карті пам`яті «TOSHIBA» CO 4G TA/WAN (у файлах № 2020006_184433 та № 2020006_190304), копію протоколу огляду предметів від 17 серпня 2020 р., який знаходиться в матеріалах справи, крім цього апелянтом було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаних клопотань і відмовляє в їх задоволенні, оскільки суд першої інстанції в повній мірі дослідив вищевказані докази та допитав вказаних свідків.

Також відмовляючи в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів враховує і практику Верховного Суду, який у своїх у своїх рішеннях неодноразово наголошував, якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (рішення у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Що стосується доводів апеляційної скарги , то колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи вирок суду першої інстанції оскаржений одним учасником справи адвокатом ОСОБА_7 , яка просила вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог колегія суддів встановила наступне.

Так, обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції визнав винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України пропозиції службовим особам надати неправомірну вигоду за не вчинення ними в інтересах нього дій з використанням наданої їм влади та службового становища.

Такого висновку районний суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, свідків та ряду наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, в ході судового розгляду, ОСОБА_8 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Він показав, що 06.08.2020 р. вечорі на автомобілі повертався з роботи додому. За допомогою сигналу його зупинили поліцейські. Вони були у формі на службовому автомобілі. Один із поліцейських, як потім він дізнався на прізвище ОСОБА_15 , підійшов та запросив в нього документи. Він пред`явив їх йому. Причину зупинки йому не пояснили. Після цього поліцейський сказав, що в нього червоні очі. Він пояснив, що у зв`язку з роботою їздить по лісам і полям. Однак працівники поліції стали підозрювати його у вживанні алкоголю. Питали чи не пив він сьогодні чи вчора. Він сказав, що не вживав алкоголю, оскільки працює водієм. Після цього ОСОБА_15 запропонував йому продути прилад для вимірювання алкоголю. Він не заперечував проти цього. Жодних прав та правил користування приладом, йому не роз`яснювали. Поняті під час цієї процедури були присутні. Він продув прилад один раз, але нічого не показало. На другий раз прилад показав результат 0,68. Працівники знову перепитали чи вживав він алкоголь, на що він відповів, що не вживав. Потім працівники поліції стали складати протокол та інші документи. Які саме вони не пояснювали. Поняті в цей час уже пішли. Протокол писав ОСОБА_15 . Коли він його писав, то задав йому питання: « ОСОБА_16 шо ви мені предлагаєте?». Від цього питання він став збентежений, захвилювався. Розцінив це питання таким чином, що поліцейським потрібно було щось дати аби вони відпустили його. Після цього він запропонував працівникам поліції гроші та пальне.

Свідок ОСОБА_10 , в суді першої інстанції пояснила, що вона працює інспектором поліції. 06.08.2020 р. вона разом із ОСОБА_9 заступила у наряд на патрулювання по м. Кролевець. Під час патрулювання, на одній з вулиць вони зупинили ОСОБА_17 через несправність габариту. Свої дії вона фіксувала на особистий мобільний телефон, бо їй не видали нагрудний реєстратор перед тим як заступити у наряд. Після перевірки документів було з`ясовано, що водієм є ОСОБА_8 . У ході спілкування із ним виникла підозра про те, що той вживав алкоголь, бо він мав мляву мову, почервоніння обличчя та запах алкоголю з рота. Вони запропонували ОСОБА_8 пройти тест і він погодився. Потім вона разом із ОСОБА_9 зупинили двох свідків і у їх присутності ОСОБА_8 продув прилад і результат склав 0,68 проміле. Далі вони зачитали йому права та стали складати протокол. Водій почав вести себе неадекватно, пропонував їм обом неправомірну вигоду за те, щоб вони не складали протокол. Це відбувалось і у присутності понятих також. Перший раз ОСОБА_8 запропонував неправомірну вигоду якраз у присутності понятих. Далі, вона включила, телефон і почала зйомку. Телефон використала лише для захисту себе від будь-яких обвинувачень та щоб довести правомірність своїх дій. ОСОБА_8 продовжував, говорив, що дасть їм десять тисяч гривень та талони на пальне. Це він робив неодноразово. Вони відмовлялись від його пропозицій та неодноразово попереджали про те, що за це передбачена кримінальна відповідальність, але він продовжував наполягати. Після закінчення складання протоколу, вони доповіли про це своєму начальству.

Свідок ОСОБА_9 , в суді пояснив, що він працює інспектором поліції. 06.08.2020 р. разом із ОСОБА_10 він заступив у наряд на патрулювання по м. Кролевець. Під час патрулювання, на вулиці Б. Хмельницького вони зупинили Ниву через технічну несправність габариту. Після перевірки документів було з`ясовано, що водієм є ОСОБА_8 . У ході спілкування із ним виникла підозра про те, що той вживав алкоголь. Вони запропонували ОСОБА_8 пройти тест і він погодився. Потім вони зупинили двох свідків і у їх присутності ОСОБА_8 продув прилад. Результат склав 0,68 проміле. Далі він почав складати протокол. У цей час ОСОБА_8 запропонував їм обом неправомірну вигоду за те, щоб вони не складали протокол. Вперше це відбулось до того як почали відеофіксацію. Далі, ОСОБА_10 включила, телефон і почала знімати. ОСОБА_8 продовжував, говорив, що дасть їм десять тисяч гривень та талони на пальне. Це він робив неодноразово. Говорив, що принесе гроші і ніхто не дізнається. Вони відмовлялись від його пропозицій та неодноразово попереджали про те, що за це передбачена кримінальна відповідальність, але він продовжував наполягати. Після закінчення складання протоколу, вони доповіли про це своєму начальству.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснювала, що на вул. Хмельницького у м. Кролевець її зупинив патрульний і попросив бути свідком при використанні приладу Драгер разом з іншим чоловіком. Потім поліцейські провели цю процедуру у їх присутності. Прилад показав результат 0,68, що вона бачила на власні очі. Далі поліцейський відійшов до службового автомобіля і на капоті став писати протокол. Чоловік, якого освідували виглядав нервово і ходив туди сюди. Вона знаходилась від них на відстані 2-3 м. Про що вони говорили, особливо не чула. Проте почула чітко і запам`ятала як поліцейський обурився сказавши таку фразу: «ви пропонуєте нам неправомірну вигоду». Вона зробила зауваження, що цього не потрібно при свідках казати. Потім їй разом із іншим свідком дали підписати протокол і відпустили. Чи був той протокол повністю заповнений, вона сказати не може, оскільки не розуміється на порядку його оформлення.

Свідок ОСОБА_13 в суді пояснив, що поліцейські попросили його бути свідком, коли водій продував трубку. Потім поліцейські провели цю процедуру. Які показники показав прилад він не пам`ятає. Далі поліцейські дали йому та іншому свідку підписати якісь папери, що стосувалися цієї процедури і відпустили їх. Під час того, як вони складали ці документи, патрульні розмовляли із водієм. Він пам`ятає що водій говорив, що він не п`яний та просив не складати протокол. Він не чув, щоб водій щось пропонував поліцейським.

Також, на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, судом першої інстанції досліджено і надані прокурором письмові докази, зокрема:

- копіями: протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 147678 від 06.08.2020 р. складеного відносно обвинуваченого, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, посвідчення водія обвинуваченого, якими підтверджена та обставина, що 06.08.2020 р. працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 здійснювали оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.55-57).

- протоколом огляду місця події від 12.08.2020 р., до якого занесені результати огляду мобільного телефону працівника поліції ОСОБА_10 та зафіксовано вилучення карти пам`яті цього телефону Toshiba CO 4G TA/WAN з наявними в ній відеофайлами (а.с.58-62).

- картою пам`яті Toshiba CO 4G TA/WAN, на якій знаходяться два відеофайли (а.с.64). З відеофайлів вбачається, що 06.08.2020 р. поліцейські ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в ході патрулювання зупинили автомобіль ВАЗ 2121 під керуванням ОСОБА_8 . Далі, вони запросили у обвинуваченого для перевірки документи, після чого у зв`язку з підозрою того на керування у стані алкогольного сп`яніння, запропонували пройти тест. Цей тест був проведений за згодою обвинуваченого у присутності свідків і результат склав 0,68 проміле.

Під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення між обвинуваченим та працівниками поліції відбулась розмова, під час якої ОСОБА_8 підтвердив, що він випив горілки, після чого сів за кермо, а під час складання матеріалів пропонує домовитись і надати поліцейським десять тисяч і п`ятдесят літрів бензину за те, що вони його не бачили.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_8 є винним у його вчиненні.

Так, з матеріалів справи видно, що в суді першої інстанції виступали предметом дослідження всі ті доводи захисника, про які вона заявила апеляційному суду.

Зокрема, захисник в апеляційній скарзі вказувала про те, що сторона обвинувачення не довела наявність прямого умислу у ОСОБА_8 , який не мав на меті будь-що пропонувати поліцейським, а слова поліцейського розцінив як пропозицію, що він має щось пропонувати, тобто поліцейський ОСОБА_9 провокував своїми питаннями обвинуваченого, однак як правильно зауважив суд першої інстанції, наявність умислу зі сторони ОСОБА_8 підтверджено як показами свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , так і відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_8 , принаймні двічі, зробив поліцейським чітку та конкретну пропозицію спочатку надати грошові кошти в сумі десять тисяч гривень, а потім ще й п`ятдесят літрів бензину талонами за не складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зробивши цю пропозицію, він продовжував вмовляти працівників поліції прийняти її, пояснюючи, які негативні наслідки можуть настати для нього, якщо вони складуть протокол.

Щодо тверджень захисника про те, що у даній ситуації відбулась провокація злочину, то їх колегія суддів визнати обґрунтованими не може, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, вислови поліцейського не дають підстав говорити, що вони стимулювали обвинуваченого до пропозиції неправомірної вигоди, а він сам, незважаючи на неодноразові попередження про неприпустимість таких дій, продовжував пропонувати таку вигоду поліцейським за не складання протоколу. Крім цього, поліцейські не допустили такої ситуації, яка б об`єктивно призводила до того, що обвинувачений був вимушений діяти таким чином як він діяв, а його стресовий стан був обумовлений не фразою поліцейського, а тими негативними наслідками, які могли виникнути для нього у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення, про що він неодноразово сам зазначав.

Стороною захисту не спростовані встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_8 , через те що версія сторони захисту була відкинута фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

До тверджень апелянта про те, що під час розгляду справи у суді прокурор не надала будь-яких доказів того, що провокації злочину з боку правоохоронців не було, колегія суддів відноситься критично, оскільки як правильно зауважив суд першої інстанції у вказаному провадженні не було встановлено, що поліцейські вийшли за межі пасивного фіксування злочину і почали чинити на обвинуваченого сильний тиск, такий як підбурення до вчинення злочину, який би в інакшому випадку не був здійснений.

Щодо доводів апелянта про те, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали різні покази в частині підстав зупинки автомобіля під час досудового розслідування та в суді першої інстанції, отже тим самим надали неправдиві свідчення, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Тобто, в основу обвинувального вироку суд поклав ті покази свідків, які отримав безпосередньо в судовому засіданні, тому вищевказані твердження апелянта є безпідставними і крім того, підстави зупинки автомобіля не є предметом даного кримінального правопорушення.

Твердження апелянта про те, що покази свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 після того як його попередили про кримінальну відповідальність, продовжував пропонувати гроші, спростовується відеозаписом подій та протоколом огляду предметів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_8 дійсно після попередження про кримінальну відповідальність продовжує пропонувати гроші та бензин.

Щодо доводів захисника про те, що свідок ОСОБА_11 не міг пояснити суду першої інстанції законну причину зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_8 , то їх апеляційний суд визнати їх обґрунтованими не може, оскільки як вбачається з показів вказаного свідка, він пояснив, що під час патрулювання, на вулиці Б. Хмельницького вони зупинили Ниву через технічну несправність габариту.

Крім цього доводи апелянта про те, що свідок ОСОБА_12 підтвердила, що вона особисто не чула як ОСОБА_8 пропонував поліцейським неправомірну вигоду, а свідок ОСОБА_13 повідомляв, що водій нічого поліцейським не пропонував, апеляційний суд вважає надуманими, оскільки вони спростовуються показами вказаних свідків.

Щодо тверджень захисника про те, що суд першої інстанції не врахував, що постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2020 року, якою ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і в основу якої був покладений протокол про адміністративне правопорушення, була скасована постановою судді Сумського апеляційного суду, то їх апеляційний суд визнати обґрунтованими не може, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку суду вищевказане було враховано під час винесення вироку відносно ОСОБА_8 і врахована з наданням оцінки та мотивів.

Також колегія суддів зазначає, що вищевказана постанова була скасована суддею Сумського апеляційного суду з підстав недотримання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме не направлення ОСОБА_8 , після того як він не погодився з результатом тестування за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, до закладу охорони здоров`я для проходження такого огляду, а також проведення огляду ОСОБА_8 за допомогою вже використаного мундштука. Разом з тим, колегія суддів вважає, що вищевказані порушення процедури огляду ОСОБА_8 на стан сп`яніння ніяким чином не впливають на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.1 ст.369 КК України.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції взагалі не надав жодної оцінки долученому протоколу огляду предметів від 17 серпня 2020 року, колегія суддів вважає слушними, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 18.11.2020 року дійсно вказаний протокол був долучений до матеріалів справи та досліджений судом першої інстанції, однак не надання оцінки цьому, протоколу колегія суддів в розумінні ст.412 КПК України не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. І крім того, як зазначалося вище, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.369 КК України доведена іншими вище переліченими доказами в сукупності.

Таким чином колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_8 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 369 КК України - пропозиції службовим особам надати неправомірну вигоду за не вчинення ними в інтересах нього дій з використанням наданої їм влади та службового становища.

Підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, як того просила захисник, колегія суддів не вбачає.

Щодо виду і міри покарання призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття "судова дискреція" (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, суд першої інстанції, дотримуючись вимог закону, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, який є нетяжким злочином, конкретні обставини справи, дані про його особу, а саме: обвинувачений має власну сім`ю та місце проживання, де характеризується виключно з позитивного боку, має добру репутацію і позитивні характеристики з роботи, до кримінальної відповідальності притягається вперше, за висновками органу з питань пробації має середні ризики небезпеки.

Пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи позитивні дані про особу обвинуваченого, суд дійшов правильного висновку про те, що з боку ОСОБА_8 високих ризиків вчинення повторних злочинів чи такого високого рівня небезпеки для суспільства, щоб тримати його в умовах ізоляції, не вбачається а тому необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 369 КК України, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4