Справа № 156/375/23
Провадження № 1-кп/156/30/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт. Іваничі Волинської області кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000218 від 14.03.2023) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Риковичі Іваничівського району Волинської області, є громадянином України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованим, не є одруженим, на утриманні не має неповнолітніх дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на підставі ст. 89 КК України судимості не має, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.1. ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, перебуває з 25.05.1999 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 ), був визнаний військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, не має визначених законом підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

1.2.Обвинувачений 04.03.2023 о 19 год. 40 хв. особисто отримав повістку про необхідність прибути на 19 год. 00 хв. 05.03.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (за адресою: АДРЕСА_3 ) для призову за мобілізацією в розпорядження командира військової частини в складі команди НОМЕР_1 і подальшого проходження військової служби під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію». Однак ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, умисно ухилився від призову за мобілізацією та не прибув на 19 год. 00 хв. 05.03.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (за адресою: АДРЕСА_3 ) для відправлення у команді НОМЕР_1 до військової частини й подальшого проходження військової служби під час мобілізації.

1.3.В такому діянні обвинуваченого вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період).

2.Позиція обвинуваченого

2.1.В судовому засіданні 03.05.2023 обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

2.2. Обвинувачений пояснив, що він є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби. У березні 2023 року він їздив автобусом разом з іншими військовозобов`язаними за направленням РТЦК та СП на «збірний пункт» до військової частини, розташованої у АДРЕСА_4 , коли повертався додому, йому представник РТЦК та СП в автобусі вручив «бойову повістку», треба було 05.03.2023 прибути до РТЦК та СП «з речами», для відправки на військову службу. ОСОБА_4 цю повістку отримав, але 05.03.2023 не прибув до РТЦК та СП, він не мав поважних причин для неявки, просто побоювався за своє життя та здоров`я «на війні», вирішив ухилитись від призову, сподівався, що про нього « згодом забудуть» і не призвуть на службу.

3.Досліджені під час судового розгляду справи докази на підтвердження встановлених судом обставин

3.1.Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їхньої позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

3.2.Стороною обвинувачення запропоновано здійснювати розгляд справи за скороченого порядку дослідження доказів, обмежитись лише допитом обвинуваченого, дослідженням в судовому засіданні матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_4 , дозволяють визначити подальшу долю речових доказів у справі, підтверджують наявність процесуальних витрат.

3.3.Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти розгляду справи за скороченого порядку дослідження доказів, йому було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження.

3.4.З огляду на це, суд визнав за доцільне допитати обвинуваченого, здійснити дослідження матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_4 , дозволяють визначити подальшу долю речових доказів у справі, підтверджують наявність процесуальних витрат; інші докази щодо тих обставин, які не оспорюються сторонами, суд не досліджує.

3.5.Зі змісту документів з особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_4 , визнаних слідчим речовими доказами в кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000218 від 14.03.2023, убачається, що обвинувачений є військовозобов`язаним, 20.06.1999 прийняв військову присягу, у 1999-2000 р. р. проходив строкову військову службу, має військово-облікову спеціальність «водій автомобіля», згідно з довідкою позаштатної діючої військово-лікарської комісії від 27.02.2023 № 152/1 визнаний придатним до військової служби, 04.03.2023 отримав повістку до РТЦК та СП (на 05.03.2023 на 19 год. 00 хв.) для подальшого направлення в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , однак у призначений день та час не прибув за викликом (що підтверджено поіменним списком військовозобов`язаних від 05.03.2023 № 316, складеним ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

4. Оцінка суду

4.1.Суд прийшов до переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, його діяння містять ознаки ст. 336 КК України.

4.2.З показань обвинуваченого та зі змісту документів особової справи, отриманих слідчим з ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, перебуває військовому обліку, був визнаний військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, не має визначених законом підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Обвинувачений усвідомлював запровадження в Україні воєнного стану, оголошення військового призову за мобілізацією, був обізнаний про необхідність прибути на визначені в отриманій ним повістці дату і час до РТЦК та СП, проте умисно ухилився від прибуття за викликом для подальшої передачі в розпорядження командира військової частини та проходження військової служби за мобілізацією.

4.3.Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

4.4.В розглядуваній справі суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_4 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період доведена «поза розумним сумнівом». Діяння, що ставиться в вину ОСОБА_4 , судом кваліфіковане саме за ст. 336 КК України.

5. Призначення покарання

5.1.При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

5.2. ОСОБА_4 з його слів у судовому засіданні - є фізично та психічно здоровою особою, не перебуває на диспансерному чи профілактичному обліку у лікаря психіатра за зареєстрованим місцем проживання, звертався в 2015 році до лікаря-нарколога з приводу зловживання алкоголем, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на підставі ст. 89 КК України судимості не має. Обвинувачений не є працевлаштованим, не є одруженим, на утриманні не має неповнолітніх дітей.

5.3.Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд в розглядуваному випадку вважає щире каяття обвинуваченого.

5.4.Обставин, які б обтяжували покарання згідно зі ст. 67 КК України, стороною обвинувачення в обвинувальному акті наведено не було.

5.5.Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

5.6.Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

5.7.Санкція ст. 336 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Прокурор ОСОБА_3 під час судового розгляду справи вважав справедливим та достатнім для виправлення засудженого застосування основного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільненням від основного покарання з іспитовим строком. Обвинувачений ОСОБА_4 звернув увагу суду на своє щире каяття з приводу вчинення ним правопорушення, просив надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства.

5.8.Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

5.9.Зокрема, у рішенні Європейського суду від 03.10.2002 у справі «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

5.10.Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18), загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

5.11. Оцінюючи за підсумками розгляду кримінальної справи позиції учасників провадження з приводу можливості звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, суд звертає увагу на неупереджену думку органу з питань пробації. Згідно із досудовою доповіддю, складеною 26.04.2023 за дорученням суду Володимирським РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області, беручи до уваги інформацію, котра характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, середню імовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого є можливим без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства, і не становить небезпеки для суспільства.

5.12.Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, але застосувати положення ст. 75 КК України відносно звільнення від покарання з іспитовим строком, що, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння нових правопорушень.

5.13.З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід обрати основне покарання за ст. 336 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі, застосувати звільнення від основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

6.Інші рішення щодо питань, які підлягають розв`язанню судом при ухваленні вироку

6.1.Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального правопорушення запобіжний захід не застосовувався.

6.2.Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

6.3.Відповідні клопотання від прокурора щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на час завершення судового розгляду справи до суду не надходили, ОСОБА_4 впродовж судового розгляду справи сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки у кримінальному провадженні, підстав для застосування такого заходу суд не вбачає.

6.4.Потерпілих у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000218 від 14.03.2023 немає.

6.5.Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

6.6.Про наявність процесуальних витрат у кримінальному провадженні сторони не заявляли.

6.7.У кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000218 від 14.03.2023 визнано речовими доказами копії документів з особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_4 (військового квитка серії НОМЕР_2 від 25.05.1999; облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_2 від 25.05.1999; довідки позаштатної діючої військово-лікарської комісії від 27.02.2023 № 152/1, картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 , результатів опитувальника «АДАПТИВНІСТЬ -200» від 02.03.2023 та багаторівневого особистісного опитувальника від 27.02.2023 щодо військовозобов`язаного ОСОБА_4 , поіменного списку військовозобов`язаних від 05.03.2023 № 316, складеного ІНФОРМАЦІЯ_4 , повістки на ім`я ОСОБА_4 про виклик до РТЦК та СП (на 05.03.2023 на 19 год. 00 хв.) для подальшого направлення в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , розписок ОСОБА_4 про отримання повістки, про попередження щодо настання кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України).

6.8.Відповідно до ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. Отже, суд вважає за необхідне після набрання цим вироком законної сили речові докази (копії документів) залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 336 КК України, ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 1 (один) рік, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки, а саме: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувати.

Подальшу долю речових доказів у кримінальному провадженні після набрання цим вироком законної сили вирішити таким чином: копії документів з особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_4 (військового квитка серії НОМЕР_2 від 25.05.1999; облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_2 від 25.05.1999; довідки позаштатної діючої військово-лікарської комісії від 27.02.2023 № 152/1, картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 , результатів опитувальника «АДАПТИВНІСТЬ-200» від 02.03.2023 та багаторівневого особистісного опитувальника від 27.02.2023 щодо військовозобов`язаного ОСОБА_4 , поіменного списку військовозобов`язаних від 05.03.2023 № 316, складеного ІНФОРМАЦІЯ_4 , повістки на ім`я ОСОБА_4 про виклик до РТЦК та СП (на 05.03.2023 на 19 год. 00 хв.) для подальшого направлення в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , розписок ОСОБА_4 про отримання повістки, про попередження щодо настання кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України) - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, вирок, якщо його не було скасовано за наслідками апеляційного провадження, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1