Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/902/23
В И Р О К

Іменем України

27 липня 2023 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальні акти у об`єднаних кримінальних провадженнях: № 0000241 від 19.05.2023 року та №0000153 від 07.06.2023 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Семенівка Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, на утриманні осіб немає, на військовому обліку не перебуває, не є особою з інвалідністю та депутатом, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

06.04.2023, близько 17:00, більш точного часу не встановлено,

ОСОБА_5 , перебуваючи в парку «Леніна» по вул. Ярослава Мудрого в

м. Гребінка Лубенського району Полтавської області разом із ОСОБА_6 , та під час розмови з останнім, з корисливих мотивів, вирішив заволодіти належним йому шуруповертом марки «Старт» модель «ССШ-700».

Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , попрохав у нього в тимчасове користування для роботи по господарству, без наміру повернути, шуруповерт марки «Старт» модель «ССШ-700» жовто-чорного кольору, вартістю 560,00 грн.

Отримавши таким чином від ОСОБА_6 шуруповерт, ОСОБА_5 розпорядився ним на власний розсуд, продавши на ринку, а отримані кошти витратив на власні потреби.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Крім того, 19.05.2023, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_5 , в період дії воєнного стану в Україні, визначеного 24.02.2022 Указом Президента України від № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 58/2022 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, проходив по АДРЕСА_2 , біля приміщення ломбарду «Комод», де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, ОСОБА_5 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, виражених у таємному викраденні чужого майна, передбачаючи настання наслідків у виді заподіяння майнового збитку потерпілому, бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення та наживи, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед спортивного типу марки «АRDIS» модель «FORT AMT», сірого кольору, належний ОСОБА_7 , вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/117-23/8184-ТВ від 26.05.2023, становить 1710 гривень 00 копійок, чим спричинив потерпілому збитки на вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч.1 ст.190 України за обставин викладених в обвинувальних актах від 26.06.2023 та 28.06.2023 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу.

Крім того в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 надав наступні покази: в квітні 2023 року, точної дати він не пам`ятає, у вечірній час доби, перебуваючи в парку м.Гребінка, він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_8 . Під час спілкування, він побачив у ОСОБА_8 шуруповерт жовто-чорного кольору. В цей час у нього виник умисел на його заволодіння, а саме він попросив його в користування, однак наміру повертати він не мав, оскільки вважав, що ОСОБА_9 не знає де він живе і взагалі вони малознайомі. На його прохання, ОСОБА_9 дав йому шуруповерт. Наступного дня, даний шуруповерт він збув на ринку м.Гребінка незнайомому чоловіку, а кошти витратив на власний розсуд.

По епізоду крадіжки ОСОБА_5 надав наступні покази: в травні 2023 року, точної дати він не пам`ятає, у обідній час доби, він повертаючись з ринку м.Гребінка, проходячи неподалік ломбарду, побачив, що поряд стоїть велосипед спортивного типу, сірого кольору, який був не прив`язаний. В цей час у нього виник умисел на його заволодіння з метою подальшого продажу. Побачив, що за ним ніхто не спостерігає, взяв даний велосипед та почав котити з того місця де він стояв, оскільки останній був поламаний. Через деякий час його наздогнали, і він віддав даний велосипед.

Він розуміє, що вчиняє крадіжку. Йому було відомо, що в країні введений воєнний стан, однак жодним чином не хотів цим скористатись. Викрадений велосипед речі повернутий потерпілому. Щиро розкаявся у скоєних правопорушеннях, просив суворо його не карати. Зобов`язався більше ніколи такого не повторювати та не порушувати закон.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинення кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду направили заяви в яких просили розгляд даного кримінального провадження проводити без їх участі. Цивільний позов в справі не заявлений. Їх неявка не перешкоджає проведенню судового засідання у справі.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.190 та ч.4. ст.185 КК України і обставини якого викладені в обвинувальних актах від 26.06.2023 та 28.06.2023 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Так, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як дії, які виразилися у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство). Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною.

Крім того, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в період воєнного стану.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно із кваліфікуючою ознакою, в період воєнного стану.

ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.

При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєннного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєннного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 190 та ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, за ч.1 ст.190 КК України віднесено до кримінальних проступків, а кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України віднесено до тяжких злочинів.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування та судом не встановлено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України, вважається таким, що раніше не судимий, що підтверджується даними відповідної вимоги.

За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 на обліку не перебуває.

Також враховано наявність сім`ї та вік обвинуваченого. Крім того, обвинувачений не є депутатом, не працює, не перебуває на військовому обліку.

Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектром Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_10 від 21.07.2023, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений ОСОБА_5 і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території Гребінківської ТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілий не являється особою, яка постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особою, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо її майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який просив суворо його не карати та не позбавляти волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн.;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 2 (два) роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-товарознавчих експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Цивільний позов не заявлявся.

Обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67,70,75,76, ч. 1 ст. 190, ч.4 ст.185 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) 00 гривень;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а також виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою (вид якої буде визначено органом пробації).

Іспитовий строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 27.07.2023 року.

Обраний відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серія НОМЕР_1 ), на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз в загальній сумі 2390 (дві тисячі триста дев`яносто) грн. 00 коп.

Речові докази, а саме:

- велосипед марки «Ardis» моделі «Fort AMT», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити в останнього за належністю.

- оптичний DVD-R диск з відеофайлами з камер зовнішнього відеоспостереження ломбарду «Комод» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

- шуруповерт марки «Старт» модель «ССШ-700» жовто-чорного кольору, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити в останнього за належністю.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський