У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 628/1284/20

№ 1-кп/183/1454/23

24 травня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000222 від 03.02.2020, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чита Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України,

в с т а н о в и в:

03.05.2023 до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Харківського апеляційного суду для розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000222 від 03.02.2020стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України.

В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне направити обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні до відповідного суду апеляційної інстанції для визначення підсудності, оскільки кримінальне провадження, яке до зміни територіальної підсудності справ було підсудне Куп`янському міськрайонному суду Харківської області, надійшло до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 03.05.2023, в той час як згідно з рішенням ВРП від 20.04.2023 було змінено територіальну підсудність справ, зокрема, справи Куп`янського міськрайонного суду Харківської області підсудні Червонозаводському районному суду міста Харкова, окрім тих справ, які надішли до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської до 28.04.2023.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися судом при обранні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти направлення обвинувального акту до відповідного суду апеляційної інстанції для визначення підсудності, оскільки підсудність вказаного кримінального провадження була визначена ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.04.2023. Окрім цього, захисник просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає доводи, на які посилається прокурор виключно припущеннями. У зв`язку з чим просив змінити запобіжний захід своєму підзахисному ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни підсудності судів» від 03.03.2022 внесено зміни до ч. 7 ст. 147 Закону «Про судоустрій і статус суддів» та передбачено можливість забезпечення належного функціонування судової влади у випадку виникнення надзвичайних обставин.

Зокрема передбачено, що у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіальне наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

З огляду на вказане, розпорядженням Голови Верховного Суду № 11/0/9-22 від 18.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

У зв`язку з чим, ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.04.2023 скасовуючи вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2021 і призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, вказане кримінальне провадження було скеровано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Водночас, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000222 від 03.02.2020стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України,надійшов до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Харківського апеляційного суду для розгляду 03.05.2023.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 20.04.2023 № 99/0/15-23 Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області, змінено з 01 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ, зокрема, Куп`янського міськрайонного суду Харківської області Червонозаводському районному суду міста Харкова. Водночас, Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області визначено продовжити розгляд справ, які надійшли до 28 квітня 2023 року включно на розгляд цього суду у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22.

Таким чином, суд доходить висновку, що кримінальне провадження № 0000222 від 03.02.2020стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України, надійшло до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

У відповідності до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у будь-якому разі тягне за собою скасування судового рішення, в межах наданих повноважень, з метою забезпечення дотримання загальних принципів кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000222 від 03.02.2020стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про подальше його направлення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для вирішення питання щодо направлення зазначеного кримінального провадження до Червонозаводського районного суду міста Харкова.

Вирішуючи клопотання сторін кримінального провадження щодо продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, зміни запобіжного заходу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України, останнє з яких у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 8 років з конфіскацією майна. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останні ще не допитані судом; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, через імовірність впливу на свідків; та ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки останній є особою, яка офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність постійного й достатнього законного джерела доходу.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності у ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 30 днів, з метою забезпечення можливості проведення нового судового розгляду після визначення підсудності.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України, покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При визначенні розміру застави суд враховує майновий стан обвинуваченого, те що він обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, якими визначено межі розміру застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину. Однак, суд враховує також і дані про особу обвинуваченого, обставини кримінальних правопорушень, ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, внаслідок чого доходить висновку, що з огляду на характер інкримінованих правопорушень, майнового стану обвинуваченого, застава у межах, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків. Внаслідок чого суд визначає заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі внесення обвинуваченим чи заставодавцем застави, суд вважає, що на обвинуваченого повинні бути покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, відповідно до встановлених ризиків.

Керуючись ст. ст. 34, 176-178, 183, 194, 314, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000222 від 03.02.2020, стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України направити до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про подальше його направлення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для вирішення питання щодо направлення зазначеного кримінального провадження до Червонозаводського районного суду міста Харкова.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 22 червня 2023 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 161 040 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У випадку внесення встановленої застави вважати, що до ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язати його виконувати такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місяця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому ж кримінальному провадженні.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосування застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

У задоволенні іншої частини клопотання прокурора відмовити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 29 травня 2023 року о 13 годині 30 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1