ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/700/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/760/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, українка, громадянка України, має неповну середню освіту, не працює, розлучена, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 755 грн. 12 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

5 січня 2023 року, приблизно об 11.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, для особистого вживання, без мети збуту, знаходячись неподалік зупинки громадського транспорту «Пушкіна», поблизу будинку № 117 по пр. Соборному у м. Запоріжжі, незаконно придбала шляхом присвоєння знайденого один згорток з ізоляційної стрічки зеленого кольору, в якому знаходився один прозорий зіп-пакет з речовиною темно-бежевого кольору, схожою на психотропну речовину, обіг якої обмежено, а саме амфетамін. Вказаний згорток ОСОБА_7 поклала до зовнішньої лівої кишені своєї куртки та, розуміючи, що дана речовина є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, стала незаконно зберігати її при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Далі, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне зберігання психотропної речовини для особистого вживання, без мети збуту, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», ОСОБА_7 направилась пішим ходом у бік проспекту Соборного, при цьому вона увесь цей час зберігала при собі у зовнішній лівій кишені своєї куртки один згорток з ізоляційної стрічки зеленого кольору, в якому знаходився один прозорий зіп-пакет з речовиною темно-бежевого кольору, схожою на психотропну речовину, обіг якої обмежено, до того часу, як того ж дня, приблизно об 11.49 годині біля будинку № 117 по пр. Соборному у м. Запоріжжі вищевказаний згорток з ізоляційної стрічки зеленого кольору, в якому знаходився один прозорий зіп-пакет з речовиною темно-бежевого кольору було виявлено в неї працівниками поліції та вилучено.

Згідно з висновком судово-хімічної експертизи № СЕ-19/108-23/333- НЗПРАП від 10.01.2023 року встановлено, що у складі наданої речовини в грудочках темно-бежевого кольору масою 0,47506 г виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено. Вказана психотропна речовина, обіг якої обмежено є амфетаміном, маса якої склала 0,27788 г (в перерахунку на основу).

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував усі обставини та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття та визнання вини), відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також зазначає, що обвинувачена ОСОБА_7 беззаперечно визнала свою вину, погодилась із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, щиро розкаялася, має на утриманні двох малолітніх дітей, на теперішній час не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Крім того, шкода кримінальним правопорушенням фактично заподіяна не була, оскільки, вчиняючи проступок, ОСОБА_7 могла зашкодити лише своєму здоров`ю.

Вважає, що покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень стане надмірним тягарем для сім`ї обвинуваченої.

Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше не судима, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працевлаштована, її сімейний та майновий стан, відсутність джерела доходу, неможливість призначення інших видів покарання, у суду першої інстанції були всі підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, а в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу без доповнень, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 309 КК України є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі за письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних поступків; визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання; встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання; дав належну оцінку даним про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, офіційно не працевлаштована, має постійне місце проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою можливо лише з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, і підстави для застосування ст. 69 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання в мінімальних межах санкції статті, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

На переконання колегії суддів, підставі для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України відсутні, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченої не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

До того ж, усі зазначені прокурором в апеляційній скарзі характеризуючі дані обвинуваченої ОСОБА_7 вже були враховані судом першої інстанції при призначенні їй покарання, з урахуванням яких суд і прийшов до висновку про можливість призначення їй за ч. 1 ст. 309 КК України покарання в мінімальних межах санкції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 69 КК України суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в обвинувальному акті було зазначено лише одну обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

Таку обставину встановив і суд першої інстанції, а враховуючи, що розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України, жодних інших пом`якшуючих покарання обставин судом першої інстанції встановлено не було.

Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції не було підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Окремо слід звернути увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

За таких обставин, у тому випадку, якщо ОСОБА_7 за своїм майновим станом не має можливості одразу сплатити призначений їй судом штраф, вона може звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про розстрочку виплати штрафу на строк до одного року або про відстрочку виконання вироку в порядку п. 1 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 331/700/23