Дата документу 14.06.2023 Справа № 311/3175/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/3175/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/948/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»,

розглянула 14 червня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду не зник, не зменшився та продовжує існувати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 1 липня 2023 року задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, повністю заперечує доводам клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою. Зазначає, що суд не має можливості розглядати кримінальне провадження, оскільки справа перебуває на окупованій території. Більш того, не визнає провину у вчиненні інкримінованого злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, мотивуючи відсутністю матеріалів провадження та відсутністю доказів його провини у вчиненні інкримінованого правопорушення. Зазначив про наявність бажання захищати Батьківщину.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та адвокат, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою встановлено положеннями ст. 199 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Судова колегія зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції повністю дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не відпав і продовжує існувати.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти життя людини. Уразі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення вказаного правопорушення, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої ОСОБА_6 підозри за інкримінованим обвинуваченням поряд із очікуваним покаранням у поєднанні з відсутністю сталих соціальних зв`язків, запровадженим по всій території України воєнного стану та тимчасовою окупацією деяких територій, в тому числі і території за місцем реєстрації та фактичного проживання обвинуваченого, збільшує вірогідність втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Колегія враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зокрема позицію, висловлену у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії», що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості доказів і обставин, які свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Так, вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Судова колегія погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни обвинуваченому заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Не вбачається жодної обставини, яка б виправдовувала застосування до ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні умисного вбивства, що підвищують суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Також апеляційна інстанція звертає увагу на положенні ч. 1 ст. 616 КПК України, згідно якому у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що спростовує доводи апелянта щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою проходження військової служби.

Наведені вище обставини схиляють колегію до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановленого судом ризику переховування від суду, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 1 липня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4