Номер провадження: 11-кп/813/1885/23
Справа № 522/4716/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 11.07.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000082 від 03.02.2020 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Качурівка Подільського району Одеської обл., громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.09.2023, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 11.07.2023 під час судового розгляду к/п №0000082 від 03.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України було відмовлено у задоволенні клопотання захисників обвинувачених про зміну останнім запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання на 60 днів, до 09.09.2023, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, та відносно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до 09.09.2023, із покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються, серед іншого у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від суду; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, суд врахувавши положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав за доцільне не визначати розмір застави обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , оскільки інкримінований їм злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, вчинений із застосуванням насильства.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що прокурором не доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- судом 1-ої інстанції не було надано оцінки міцності соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем його проживання, наявності в нього родини та утриманців, постійного місця роботи, а також майновому стану обвинуваченого;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги те, що було заявлено клопотання про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, поручителями виступатиме виявили бажання Теплодарський міський голова, ОСОБА_11 та Перший заступник Теплодарської міської голови, ОСОБА_12 , що також свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладення наступних обов`язків: не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 06 год. наступної доби; прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатись з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками, які мають відношення до кримінального провадження та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за корон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала суду 1-ої інстанції щодо продовження відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строку застосування запобіжного заходу не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000082 від 03.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Так, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (за ч. 3 ст. 187 КК України позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, зважаючи на те, що свідки та потерпілі на теперішній час безпосередньо судом ще не допитані, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято, існують ризики того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.

Також, в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик можливого вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що в провадженні Київського райсуду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Більш того, вищевказаний ризик підтверджується також тим, що ОСОБА_8 до затримання постійного офіційного місця роботи не мав, тобто в нього були відсутні легальні джерела доходу.

Колегія суддів вважає голослівними твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, а також родини та утриманців, оскільки матеріалами провадження та апеляційної скарги зазначене не підтверджується.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними.

Разом із цим, в судовому засіданні апеляційного суду, прокурор ОСОБА_6 повідомив, що 14.08.2023 обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також свідчить про те, що заявлені раніше ризики не відпали та продовжують існувати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Разом із цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 11.07.2023, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.09.2023, без визначення розміру застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді к/п №0000082 від 03.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4