ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/2335/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/624/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі: ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, погоджене прокурором - задоволено та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 03 липня 2023 року та визначено заставу - сорок розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 107 360 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою визначити заставу у розмірі, що становить 1 342 000 грн. В обґрунтування свого апеляційного прохання зазначив, що слідчий суддя при визначенні розміру застави не врахував, що підозрюваний будучи особою чоловічої статі, яка здатна виконувати свої обов`язки щодо оборони нашої держави в умовах воєнного стану, введеного на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації, та будучи особою, яка здійснює педагогічну діяльність, став на злочинний шлях, маючи законні джерела отримання заробітку, придбав та зберігав за місце мешкання велику кількість вибухових речовин, предметів схожих на вогнепальну зброю та бойові припаси. Зазначив, що ОСОБА_8 мав зв`язок з особами, які тривалий час здійснювали незаконний збут вогнепальної зброї, вибухових речовин та бойових припасів, оскільки матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 були виділенні з матеріалів провадження щодо вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за який останньому може бути призначено покарання до 7 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався слідчий суддя у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти громадської безпеки, а саме у незаконному придбанні та зберіганні РПГ-22, корпусу ручної осколкової гранати «РГО», корпусу ручної осколкової гранати «РГН», та двох підривачів типу «УДЗ» під час дії воєнного стану, через агресію російської федерації проти України, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, від незаконного обігу вогнепальної зброї та вибухових речовин в умовах воєнного стану.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно положень до ст.182 КПК України, суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визначив достатньою суму застави для забезпеченням обвинуваченим виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України саме в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

При цьому слідчим суддю прийнято до уваги дані про особу підозрюваного та його майновий стан, а саме те, що схильність ОСОБА_8 до скоєння протиправних дій в сфері незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, оскільки вказана протиправна діяльність останнього мала тривалий та систематичний характер.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 мав зв`язок з особами, які тривалий час здійснювали незаконний збут вогнепальної зброї, вибухових речовин та бойових припасів, як підставу вважати обраний слідчим суддею розмір застави таким, що не здатен забезпечити виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків, оскільки відповідно до ст.177 КПК України розмір застави не повинен бути непомірним для підозрюваного чи обвинуваченого, яким є розмір визначений слідчим суддею.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 є педагогом, як на підставу вважити, нехтування ним моральними принципами, є безпідставними, оскільки зазначене не може свідчити про низькі моральні принципи особи, даних про притягнення якої до адміністративної чи кримінальної відповідальності за нехтування громадським порядком чи даних на підтвердження ведення ним аморального образу життя, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , визнання розміру застави та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: