У Х В А Л А

щодо відводу слідчого судді

02.05.2023 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду

Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, яка подала заяву про відвід, ОСОБА_3 ,

представника цієї особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду заяву ОСОБА_5 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 від розгляду її скарги , -

у с т а н о в и в :

В провадженні слідчого судді ОСОБА_6 перебуває скарга ОСОБА_5 на рішення та бездіяльність дізнавача, в якій вона просить скасувати постанову від 31 серпня 2022 року старшого дізнавача ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження про її побиття трьома особами 29 січня 2022 року, а також визнати бездіяльність цього дізнавача.

12 квітня 2023 року слідчий суддя ОСОБА_6 відкриває провадження за скаргою.

26 квітня 2023 року ОСОБА_5 подає заяву про відвід ОСОБА_6 від розгляду її скарги, мотивуючи заяву упередженістю ОСОБА_6 , який перебуває у дружніх стосунках з колишнім адвокатом ОСОБА_8 , який у свою чергу перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_9 , син якого побив ОСОБА_5 .

Згідно з частиною третьою статті 81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Слідчий суддя ОСОБА_10 не побажав приймати участь у розгляді заяви про відвід.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримує свою заяву про відвід ОСОБА_6 . Пояснює, що сім`я ОСОБА_11 дружили з сім`єю колишнього адвоката ОСОБА_8 , який перебував у дружніх стосунках з начальником міграційної служби ОСОБА_9 . А син останнього побив ОСОБА_12 , з приводу чого Жмеринське РВП проводило дізнання і закрило справу. ОСОБА_8 неодноразово погрожував, що він може вирішити будь яку справу в Жмеринському міськрайонному суді. Тому вона не довіряє слідчому судді ОСОБА_6 , який розглядає її скаргу на закриття справи. При цьому наголошує на грубість та зверхнє ставлення ОСОБА_6 у судовому засіданні.

Представник особи, яка подала заяву про відвід, у судовому засіданні підтримує скаргу. Пояснює, що предметом оскарження є постанова дізнавача про закриття кримінального провадження по факту побиття ОСОБА_5 , яку побив ОСОБА_13 - син ОСОБА_14 , який у свою чергу побив двох дочок ОСОБА_5 . У слідчого судді ОСОБА_6 дружні стосунки з Заморськими та ОСОБА_8 , тому він зацікавлений у вирішенні скарги не на користь ОСОБА_5 .

Заслухавши особу, яка подала заяву про відвід та її представника, суддя приходить до такого.

Відповідно до положень статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Приймаючи до уваги надані ОСОБА_5 та її представника пояснення, в даному випадку йдеться про особисту заінтересованість слідчого судді ОСОБА_6 , чи членів його сім`ї, у результатах провадження, а також наявність інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року) (далі Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (пункт 1 статті 6).

У ряді рішень Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) намагається більш широко підходити до вирішення питання щодо впливу «досудової» діяльності судді на рівень безсторонності суду.

На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 року в справі «Мироненко і Мартенко проти України», судом було констатовано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. Цим рішенням Європейським судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у пунктах 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Наведене свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Частина 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої і другої статті 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись

при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 зазначеного Закону, суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді, але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

ОСОБА_5 заявляє про особисті стосунки слідчого судді ОСОБА_6 з особами, які побили її та її дітей, а також адвокатом, який близько десяти років проживає за кордоном. Конкретних доказів такого твердження заявниця не надає, отже така заява є припущенням.

На думку судді, не може бути підставою для відводу слідчого судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

Також, Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.

Таким чином, за окремою підставою відводу визначеною саме як наявність «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді», особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Cумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

Підсумовуючи, суддя наголошує на важливості інституту відводу судді для забезпечення безстороннього розгляду справи, але вмотивованість заяви про відвід судді є процесуальним обов`язком учасника, який повинен добросовісно реалізовувати надане йому право.

На підставі викладеного вище суддя вважає, що заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 75, 81 КПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 від розгляду її скарги - відмовити.

Ухвала не може бути оскаржена.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ