ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1647/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/127/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 119 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю обвинуваченого - ОСОБА_6

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/127/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту фактичного його затримання в порядку виконання вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на її користь 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 29 вересня 2021 року біля 11.00 год. між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 , які знаходилися біля входу в магазин "Наталі", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виник короткотривалий раптовий конфлікт, в ході якого на ґрунті раптово виниклої неприязні до потерпілого ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва, від якого потерпілий отримав тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій щоці і впав з прискоренням спиною на бетонне покриття прилеглої території магазину «Наталі», ударившись потиличною частиною голови до твердої бетонної поверхні, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння черепа, крововиливів під тверду та м`яку оболонки, речовину головного мозку, крововиливу у м`які тканини голови правої скроневої ділянки, синця на лівій щоці, від яких 30 вересня 2021 року настала його смерть.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначеного її підзахисному покарання, посилаючись на його невідповідність особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення через суворість.

Вважає що суд не врахував пом"якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин - визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, а також даних про його особу, посилаючись на те, що він є раніше не судимим, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, а тому просить звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов"язків, визначених ст.76 КК України, що буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду - без змін. Вважає, що вирок суду є законним та справедливим оскільки при призначені ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини, а також особу обвинуваченого. При цьому вказує на відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки за весь період з часу вчинення ОСОБА_6 злочину, він не вибачився та не вжив заходів для відшкодування спричиненої ним моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора та потерпілу, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а також його кваліфікація як вбивство, вчинене через необережність, за установлених судом та викладених у вироку обставин, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, яким суд надав вірну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, визнавши їх належними, допустимими та достатніми на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного злочину, та які у апеляційній скарзі не оспорюються.

Тому вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, тобто у частині призначеного обвинуваченому покарання.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання його особі та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення через суворість та доцільності звільнення його відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України), на переконання колегії суддів обраний судом першої інстанції вид та міра покарання за інкримінований злочин в межах санкції частини статті з призначенням покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 4 роки, є пропорційним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції врахував те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушенняе відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Судом також враховано обставини, які пом`якшують його покарання - щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З огляду на негативні та незворотні наслідки, які мають місце у виді смерті людини, яка була позбавлена ним життя через вчинення злочину, а також з врахуванням позиції потерпілої, яка заперечила щодо звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України в зв"язку з тим, що вона втратила близьку людину - єдиного брата та їй не відшкодовано обвинуваченим моральної шкоди, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню засудженого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому перевіряючи доводи обвинуваченого щодо призначення йому надто суворого покрання без врахування пом"якшуючих його покарання обставин, позитивної характеристики за місцем проживання, а також відсутності судимості, колегія суддів виходить з того, що ці обставини були враховані місцевим судом при призначенні його покарання, яке не було обрано у максимальному розмірі, визначеному санкцією ст.119 КК України та з огляду на позицію потерпілої та наслідки скоєного ним злочину вони не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України .

Отже, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України, - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді