Провадження № 1-кп/161/120/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 05 травня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003163, що надійшов з Волинського апеляційного суду, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, громадянина України, українця, непрацюючого, із середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в порядку ст. 89 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він своїми необережними діями, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, згідно обвинувального акта, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 05 липня 2017 року, близько 17 години 30 хвилин, всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «Рено-Мастер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись неподалік будинку № 11б, що по вулиці Володимирській, с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області в напрямку вулиці Львівської, м. Луцьк, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у момент виникнення небезпеки для руху, а саме гальмування автомобіля марки «Мерседес-Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що рухався у попутному напрямку, і якого водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, з моменту початку гальмування автомобілем марки «Мерседес-Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , де здійснив зіткнення з даним транспортним засобом.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Рено-Мастер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , 1962 року народження, згідно висновку судово-медичного експерта № 277 від 14 липня 2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно спинно-мозкової травми, що супроводжувалась зміщенням (вивихом) тіл двох хребців С3-С4 до заду від стандартного положення із пошкодженням спинного мозку, які спричинили смерть останнього.

За ступенем тяжкості, стосовно живої особи, виявлені тілесні ушкодження, отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3.б), 12.1., 12.3., 13.1. Правил дорожнього руху, а саме:

п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;

п. 12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 13.1. водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 286 КК України.

Таке обвинувачення підтримано прокурором в ході судового розгляду.

Проте, на думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та дав показання, що 05 липня 2017 року ОСОБА_10 мав приїхати до нього на дачу щоб допомогти по господарсту, однак приїхав в стані сильного алкогольного сп`яніння. Так як через свій стан ОСОБА_10 нічого робити не міг, то попросив відвезти його додому в с. Рокині, на що він відмовився і запропонував підвезти його на зупинку до Спиртзаводу в м. Луцьк. Він посадив його у автомобіль на задній ряд сидінь та пристебнув ременем безпеки. Коли вони їхали по дорозі, то перед в`їздом у м. Луцьк попереду нього різко зупинився бус марки «Мерседес-Спрінтер», на що від зреагував і був змушений різко зупинитись щоб уникнути зіткнення. Ствердив, що перереду буса марки «Мерседес-Спрінтер» їхав автомобіль, через який водій різко загальмував. Після чого, з переднього автомобіля вийшла жінка та водій, з якими він деякий час говорив. Коли він повернувся до своєї машини то через зеркало заднього виду побачив, що немає пасажира. Він вийшов з машини, відкрив двері і побачив, що ОСОБА_10 лежить на підлозі і у нього з носа йде кров, після чого він попросив водія буса марки «Мерседес-Спрінтер» залишитись, допомогти, дати аптечку та викликати швидку медичну допомогу. Працівники швидкої медичної допомоги забрали ОСОБА_10 в лікарню. Пізніше приїхали працівники поліції, яким він розповів про ситуацію, яка виникла і вони попросили проїхати його в наркодиспансер та пройти перевірку на стан сп`яніння. При цьому зазначив, що пошкодження бампера на його машині були до цих подій, будь-якого зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес-Спрінтер» не було, наявність факту зіткнення категорично заперечив.

В зв`язку з наведеним категорично заперечив свою вину, вважає, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки Правил дорожнього руху України він не порушував, зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес-Спрінтер» не було, а лише різке гальмування, щоб уникнути дорожньо-транспортної пригоди з транспортним засобом, який їхав попереду та різко зупинився, тому просив його виправдати.

Крім того, щодо задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного зокрема, заперечив.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, згідно ст. 23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони є послідовними, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, показаннями допитаних свідків та не спростовані наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами, які, як самі по собі так і в сукупності з іншими доказами, не доводять вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що близько 19:00 год. 05 липня 2017 року до нього зателефонував ОСОБА_4 та повідомив про те, що він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду разом із його батьком ОСОБА_10 , який отримав тілесні ушкодження та знаходиться в лікарні у важкому стані. Після того, десь через 30 хв. до нього зателефонувала медсестра та повідомила про те, що його батько в тяжкому стані знаходиться у відділенні реанімації в Луцькій міській лікарні № 2. Повідомив, що поки батько перебував у лікарні, ОСОБА_4 не зв`язувався з ним, коштів не давав, а всі ліки він купував за власні гроші. Повідомив, що після смерті батька ОСОБА_4 показував йому пошкодження вм`ятину на бампері, розповідав про обставини дорожньо-транспортної пригоди, як вона трапилась, про машину на іноземній реєстрації, що він зіткнувся з бусом, що рухався попереду та загальмував, як вони з водієм буса оглядали транспортні засоби, після чого він згадав, що в нього в машині є пасажир і пішов до нього. Також вказав, що обвинувачений показував де сидів ОСОБА_10 , говорив, що на той момент одного ряду сидінь не було, а перед батьком лежав диск від колеса, куди він вдарився. Ствердив, що ОСОБА_4 під час зустрічей вибачався та повідомляв, що було зіткнення транспортних засобів, тобто що відбулася ДТП.

Заявлений ним цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що приблизно в 19-20 годині 05 липня 2017 року вона зателефонувала до чоловіка, однак трубку підняла медсестра та повідомила, що ОСОБА_10 потравив в аварію та знаходиться у реанімації. Пояснила, що про обставини, які стались того дня, а саме що ОСОБА_10 їхав в бусі з ОСОБА_4 неприщебнутий, на задньому сидінні і в результаті зіткнення її чоловік перелетів та отримав ушкодження, їй стало відомо зі слів свого сина. Вказала, що ОСОБА_4 жодної матеріальної допомоги не надавав. Також повідомила, що вона разом з сином та братом одного разу зустрічались біля Волинського обласного драматичного театру ім. Лесі Українки з ОСОБА_4 , і в ході їх розмови обвинувачений розповів їй про те, що його автомобіль зіткнувся з іншим автомобілем, який їхав попереду, та показував ушкодження на автомобілі вм`ятину на бампері.

Заявлений нею цивільний позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити.

Також судом, за клопотанням прокурора, допитано наступних свідків сторони обвинувачення.

Так, свідок ОСОБА_9 показав, що 05 липня 2017 року він керував автомобілем марки «Мерседес-Спрінтер» та рухався з села Забороль в напрямку міста Луцька. Біля АЗС «WOG» перед ним різко зупинився автомобіль на іноземній реєстрації, у зв`язку з чим він різко загальмував. Внаслідок цього у нього перестав працювати двигун, він вийшов щоб запитати, що відбулося, проте цей водій поїхав. Він сів в свою машину та побачив, що до нього іде обвинувачений. Через пару секунд до нього підійшов ОСОБА_4 , який їхав та зупинився позаду, і поцікавився про те, що сталось. Після того, ОСОБА_4 повідомив, що у нього в автомобілі знаходиться пасажир і попросив аптечку. Коли він підійшов до машини ОСОБА_4 , то побачив, що в ній лежав потерпілий, в якого з носа йшла клов. Потім приїхала швидка допомога та працівники поліції, які його повезли в наркодиспансер на освідування. Категорично заперечив, що відбулося зіткнення транспортного засобу «Рено-Мастер» з його транспортним засобом. Водночас ствердив, що на його автомобілі жодних пошкоджень не було, ударів не було, в бусі лише попадали ящики внаслідок різкого гальмування. Крім того вказав, що так як зіткненя не було, то вони з`їхали на узбіччя дороги, а не залишились чекати поліцію на дорозі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що 05 липня 2017 року вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_9 їхали власним автомобілем марки «Мерседес» з с. Забороль в напрямку м. Луцька. В момент руху по вул. Володимирській перед ними різко зупинився автомобіль на іноземній реєстрації, внаслідок чого ОСОБА_9 різко загальмував, а цей автомобіль поїхав далі. Вони вже хотіли продовжити рух, але до них підійшов водій автомобіля, що їхав позаду, попросив зачекати та викликати швидку допомогу для його пасажира. Вказала, що після різкого гальмування впали коробки, які знаходились в бусі. Категорично ствердила, що зіткнення транспортних засобів не було, будь-якого зіткнення чи удару вона не відчула, жодних видимих пошкоджень на їхньому транспортному засобі не було, уламків не бачила, автомобілі знаходились на незначній відстані один від одного.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 суду показав, що він на посаді слідчого працює з 2017 року. Пояснив, що з чергової частини відділу поліції надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за участю двох транспортних засобів на вул. Володимирській в м. Луцьку. Прибувши на місце ДТП він побачив два буса, які вже стояли на узбіччі по правій стороні дороги. Вказав, що ним було зафіксовано дану ДТП, про що складено відповідну схему та протокол огляду місця події, де він зафіксував обстановку та наявні ушкодження на автомобілях. Також були допитані учасники. Підтвердив, що автомобіль марки «Мерседес-Спрінтер», що був попереду, не мав ушкоджень, ззаду цього автомобіля був наявний форкоп, а автомобіль марки «Рено-Мастер», що був позаду, мав пошкодження на передньому бампері, що відображено в протоколі огляду місця події. Зі слів учасників пригоди він дізнався про те, що сталась дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаних автомобілів. На момент коли він приїхав на місце події ОСОБА_10 вже повезли в лікарню працівники швидкої медичної допомоги. Ствердив, що в подальшому транспортні засоби на штраф майданчик не поміщались, а під росписку були повернуті власникам. Крім цього, вказав, що після смерті потерпілого кримінальне провадження для здійснення досудового розслідування було передано до спеціалізованого відділу СУ ГУНП у Волинській області. При цьому ствердив, що не пам`ятає чи були на місці події будь-які уламки, а також чи виявлені пошкодження на автомобілі «Рено-Мастер» мали ознаки того, що вони утворились саме внаслідок зіткнення з автомобілем марки «Мерседес-Спрінтер», а не раніше.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 суду показав, що він працював на посаді слідчого СУ ГУНП у Волинській області та здійснював досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що надійшло з Луцького ВП ГУНП у Волинській області, яке в подальшому з обвинувальним актом було скеровано до суду. Особисто транспортних засобів не бачив, при здійсненні досудового розслідування посилався на документи, які були зібрані під час огляду місця події, та експертизи, а ушкодження транспортних засобів були зафіксовані та описані слідчим ОСОБА_12 . Ствердив, що відносно ОСОБА_4 ніяких неправомірних дій не вчинялося, давати покази його ніхто не примушував.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона очевидцем події не була, а лише залучалася працівниками поліції в якості понятої. Жодних зауважень в неї не було. Більше нічого повідомити не може, оскільки нічого, крім того як міряли дорогу, не пам`ятає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він їхав з роботи і його зупинив працівник поліції та запропонував бути понятим під час проведення огляду місця події за фактом дорожньо-транспортної пригоди під час якого робили різні виміри. Зазначив, що бачив пошкодження на одному з транспортних засобів в передній частині, однак де саме були ці пошкодження не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив висновок № 277 від 14 липня 2017 року та повідомив, що причиною смерті ОСОБА_10 є вказані в висновку тілесні ушкодження і він не заперечив, що вони могли утворитися за обставин дорожньо-транспортної пригоди, які викладені в постанові слідчого. При цьому зазначив, що вихідні дані для проведення експертизи він використовував з постанови слідчого про проведення експертизи, в якій були вказані обставини кримінального провадження, від яких він відштовхувався, тобто він підтвердив, що виявлені ушкодження могли утворитись внаслідок обставин, що були вказані в постанові, оскільки ці ушкодження характерні для ДТП. Водночас вказав, що такі ушкодження, тобто ушкодження у вигляді хлистоподібного зміщення хребців, могли виникнути не тільки в результаті ДТП, оскільки їх виникнення характерне для різкого згинання шийного відділу хребта, що також могло відбутися при різкому зупиненні автомобіля.

Таким чином, показання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 не спростовують показання обвинуваченого та ні прямо, ні опосередковано не підтверджують порушення останнім Правил дорожнього руху України, не доводять факту зіткнення транспортних засобів «Рено-Мастер» і «Мерседес-Спрінтер» та, як наслідок, вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органом досудового розслідування, оскільки потерпілі та вказані свідки очевидцями події не були, а тому покласти в основу обвинувачення ОСОБА_4 їх показання неможливо.

Водночас, показання свідка ОСОБА_9 , водія транспортного засобу «Мерседес-Спрінтер», та свідка ОСОБА_11 , пасажира транспортного засобу «Мерседес-Спрінтер», які безпосередньо були учасниками вказаної події та заперечили факт зіткнення транспортних засобів, повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 і не спростовані ні стороною обвинувачення, ні показаннями потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 .

Окрім показань потерпілих та свідків, на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні письмові докази, які ретельно досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні під час судового слідства, а саме:

- рапорт о/ч Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_18 від 05.07.2017;

- протокол огляду місця події від 05.07.2017 з доданою схемою та фототаблицями;

- рапорт о/ч Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_19 від 08.07.2017;

- протокол огляду місця події від 09.07.2017;

- висновок судово-медичної експертизи № 277 від 14.07.2017.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Так, ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 цієї ж статті сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, з огляду на положення ст. 9 КПК України, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальному проваджені підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, надаючи оцінку наданим стороною обвинувачення письмовим доказам, суд виходить з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно якої, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення. Кожний склад кримінального правопорушення обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає кримінальну відповідальність особи.

Кваліфікація кримінального правопорушення кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом кримінального правопорушення) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Отже, прокурор повинен належними та допустимими доказами довести наявність всіх обставин, які в сукупності утворюють склад того чи іншого кримінального правопорушення, а також факт вчинення суспільно небезпечного діяння (дії або бездіяльності).

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він своїми необережними діями, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив вищевказане кримінальне правопорушення.

За нормативним визначенням об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, складається з порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між порушенням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності. Тобто обов`язковою передумовою чи взаємозв`язком для кваліфікації дій особи за ст. 286 КК України має бути саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом.

Разом з цим, дослідженими судом доказами сторони обвинувачення не підтверджується порушення ОСОБА_4 , який свою винуватість не визнав, Правил дорожнього руху України, що ставляться йому у провину, факт зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_4 із автомобілем марки «Мерседес-Спрінтер», що рухався у попутному напрямку, який обвинувачений заперечує, а також характер та механізм виникнення ушкоджень на автомобілі під керуванням останнього.

Поданих, на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення вищевказаних доказів, на думку суду, не достатньо для висновку про вчинення ОСОБА_4 необережних дій, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Докази сторони обвинувачення, що були дослідженні в ході судового розгляду, та показання потерпілих та свідків ні окремо, ні у своїй сукупності, не доводять та не можуть доводити вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з цим, покази потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного зокрема, які вони надавали в суді про те, що під час їхньої зустрічі з ОСОБА_4 біля Волинського обласного драматичного театру ім. Лесі Українки останній сам розповідав як трапилась ДТП, показував їм пошкодження (вм`ятину на бампері), як слід від форкопу, що виникло внаслідок ДТП, суд до уваги не бере, оскільки вони в повній мірі не узгоджуються із іншими зібраними у справі доказами та суперечать показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які знаходились безпосередньо в транспортному засобі з яким, як стверджує сторона обвинувачення, відбулося зіткнення. Крім цього, потерпілі самого зіткнення не бачили, очевидцями події не були, а про обставини, як вони вказують, їм відомо, нібито, виключно зі слів обвинуваченого.

Більше того, ніхто з допитаних судом свідків не вказує на те, що вони бачили як автомобіль марки «Рено-Мастер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , здійснив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес-Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Натомість, як вказано вище, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , кожен зокрема, беззаперечно ствердили, що будь-якого зіткнення 05 липня 2017 року водій автомобіля марки «Рено-Мастер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 з транспортним засобом, яким вони рухалися попереду, не допускав, тобто зіткнення транспортних засобів не було. Окрім цього, свідок ОСОБА_9 повідомив про застосовування ним екстреного гальмування, щоб уникнути зіткнення з транспортним засобом на іноземній реєстрації, що повністю узгоджується з показаннями обвинуваченого.

Водночас, протоколом огляду місця події від 05.07.2017 з доданими до нього смехою та фототаблицями зафіксовано проведення слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 , в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , огляду проїзної частини дороги поблизу будинку № 11б, вул. Володимирської, с. Великий Омеляник, під час якого виявлено транспортні засоби «Рено-Мастер» та «Мерседес-Спрінтер», які знаходилися на узбіччі проїзної частини, а також осип бруду без його конкретизованого опису (наявність залишків скла, пластмаси, тощо, які мають відношення до транспортних засобі, причетних до можливої дорожньо-транспортної пригоди). Разом з цим, зразки осипу бруду слідчим не вилучалися та не порівнювалися з нашаруваннями бруду на транспортних засобах, тобто органом досудового розслідування не встановлено приналежності осипу бруду, зазначеного в протоколі огляді місця події від 05.07.2017 та схемі, що до нього додана, до будь-якого транспортного засобу. Вказаним протоколом та схемою, що до нього долучена, також не зафіксовано місця зіткнення транспортних засобів марки «Рено-Мастер» і «Мерседес-Спрінтер» та будь-яких видимих зовнішніх пошкоджень автомобіля «Мерседес-Спрінтер», н.з. НОМЕР_2 . Щодо виявлених при зовнішньому огляді автомобіля «Рено-Мастер», яким керував ОСОБА_4 , пошкоджень в області бампера ліворуч у вигляді деформації всередину біля краю номерних знаків, що зафіксовані в вказаному вище протоколі огляду, суд вважає за необхідне зазначити, що дана інформація будь-яким чином під час досудового розслідування не досліджувалася, давності утворення цих ушкоджень, механізму їх виникнення, в тому числі можливості виникнення за даних обставин, не встановлено, співставлення транспортних засобів не проводилося, а тому, з огляду на те, що механічних ушкоджень на автомобілі «Мерседес-Спрінтер» не виявлено (нашарування фарби, полімерних матеріалів, тощо), відсутні підстави стверджувати, що вони виникли саме внаслідок зіткнення транспортних засобів марки «Рено-Мастер» і «Мерседес-Спрінтер».

Таким чином, доводи прокурора, що осип бруду на асфальті є місцем зіткнення транспортних засобів, а виявлені на автомобілі «Рено-Мастер» ушкодження виникли за обставин, що викладені в обвинувальному акті, є сумнівними, оскільки стороною обвинувачення не доведено будь-якої приналежності вказаного осипу до інкримінованої обвинуваченому події, тобто що він утворився внаслідок ушкодження передньої частини бампера автомобіля «Рено-Мастер», а також що вказані ушкодження взагалі утворилися (могли утворитися) в результаті цієї події, а не раніше, тому суд їх до уваги не бере.

Протоколом огляду місця події від 09.07.2017 зафіксовано лише проведення слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_20 , в присутності понятих, за участю спеціаліста, огляду приміщення санітарної кімнати, що знаходиться у відділенні реанімації у КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», де знаходилося тіло ОСОБА_10 .

Надаючи оцінку вказаним вище доказам сторони обвинувачення, а також рапорту о/ч Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_18 від 05.07.2017 та рапорту о/ч Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_19 від 08.07.2017 суд вважає, що вони разом та у своїй сукупності як не спростовують так і не підтверджують порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України та вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Окрім цього, стороною обвинувачення надано висновок судово-медичної експертизи №277 від 14.07.2017 з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_10 є закрита хребетно спинно-мозкова травма, що супроводжувалась зміщенням (вивихом) тіл двох хребців С3-С4 до ззаду від стандартного положення із пошкодженням спинного мозку. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин дорожньо-транспортної пригоди. Механізм утворення зміщення хребців хлистоподібне, різке згинання шийного відділу хребта, що має місце при різкому зупиненні авто чи при ударі об перешкоду. Тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно спинно-мозкової травми, які супроводжувались зміщенням (вивих) тіл двох хребців С3-С4 до ззаду від стандартного положення із пошкодженням спинного мозку належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого.

Зміст даного висновку експерта узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що зіткнення з транспортним засобом, який рухався попереду в попутному напрямку, він не допускав, а лише екстрено загальмував, щоб уникнути ДТП, оскільки тілесні ушкодження, які викликали смерть потерпілого ОСОБА_10 , могли вникнути внаслідок різкого згинання шийного відділу хребта, що має місце при різкому зупиненні авто.

Таким чином, в судовому засіданні прокурором не спростовано версію обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування ним екстреного гальмування, щоб уникнути зіткнення з транспортним засобом «Мерседес-Спрінтер», який також в свою чергу різко зупинився, внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які викликали його смерть, а також не доведено, що будь-які дії ОСОБА_4 перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із наслідками, що настали. Версія обвинуваченого ОСОБА_4 навпаки, окрім того, що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , не виключається висновком проведеної судово-медичної експертизи №277 від 14.07.2017.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані докази є належними та допустимими, оскільки вони були отримані у порядку, визначеному чинним КПК України. Однак, самі по собі або ж у сукупності з іншими доказами, не є достатніми для прийняття рішення щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів, поданих прокурором, недопустимими, не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів, у відповідності до ст. 89 КПК України.

Будь-яких інших доказів, окрім тих, що були досліджені в ході судового розгляду, які б могли прямо чи опосередковано свідчити про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано не було, а відтак суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині поза розумним сумнівом, тому усі сумніви щодо доведеності його вини тлумачаться судом на користь останнього.

Тобто стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 вчинив необережні дії, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, оскільки жодних доказів, які б це підтверджували поза розумним сумнівом, суду не надано.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази самі по собі не свідчать про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, а тому не є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення щодо нього.

Одночасно слід зазначити, що суд не бере до уваги в якості доказів наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постанови про визнання предметів як речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 05.07.2017, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість рекції від 05.07.2017, постанова про призначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 19.07.2017, постанова про доручення проведення досудового розслідування слідчому підрозліду вищого рівня у межах одного органу від 19.07.2017, заява щодо залучення до провадження як потерпілого від 24.07.2017, постанова про доручення проведення судово-медичної експертизи від 09.07.2017, доручення про проведення досудового розслідування від 05.07.2017, постанова про прийняття кримінального провадження від 05.07.2017, постанова про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 19.07.2017, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

З врахуванням викладеного, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи сторони обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження та ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, суд, проаналізувавши та оцінивши кожен доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті є недоведеним, так як воно не обґрунтоване достатніми доказами, які б підтверджували винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 №1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …». Відповідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

В справі «Барбера, Мессегуо і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнів сумнівом.

Враховуючи наведене, суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість,дослідивши безпосередньо наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За таких обставини, суд дійшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: вчинення необережних дій, котрі виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої ст. 284 КПК України виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Однією із таких обставин, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд виходить із того, що його винуватість не підтверджена жодними доказами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідоно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Отже, враховуючи вказані положення, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, заявлені потерпілим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_7 , кожним зокрема, цивільні позови залишити без розгляду.

Речові докази, згідно ст. 100 КПК України, залишити за належністю законним володільцям.

Даних щодо наявності судових витрат та накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні прокурором не надано.

Керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати його, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Речові докази:

-транспортний засіб марки «Мерседес Спрінтер», н.з. НОМЕР_2 залишити за належністю законному володільцю ОСОБА_9 ;

-транспортний засіб марки «Рено Мастер», н.з. НОМЕР_1 залишити за належністю законному володільцю ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1