Справа № 462/7349/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/400/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові кримінальне провадження №№0000867 від 27 жовтня 2022 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

встановила:

вироком Залізничного районного суду м.Львова від 15 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, востаннє 12.04.2019 Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно, в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 о 16.20 год 26.10.2022, перебуваючи у маршрутному таксі №20, в районі моста «Левандівський», що між вулицями Городоцька та Сяйво у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою власного збагачення, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю сторонього нагляду, повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з портфеля планшет марки «іРаd» модель А2133, серійний номер DMPZ71WNCM94 в чохлі чорного кольору вартістю 11863 гривень 60 копійок, який належав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 11863 гривень 60 копійок.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити та застосувати до ОСОБА_6 вимоги ст.ст. 69 і 75 Кримінального кодексу України, обравши міру покарання нижчої межі, без позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що призначаючи покарання суд недостатньо врахував пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_6 обставини, особу засудженого, інші обставини, які в сукупності здатні суттєво пом`якшити його відповідальність.

Зазначає, що ОСОБА_6 потребує стаціонарного медичного лікування, оскільки хворіє вірусним гепатитом «С», ВІЛ, а тому може втратити життя без належної медичної допомоги.

Звертає увагу, що суд не врахував, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, розкаявся та повернув планшет; у сторони потерпілих відсутні матеріальні збитки чи претензії до обвинуваченого. Також ОСОБА_6 має на утриманні маму пенсійного віку, інваліда третьої групи, якою опікується та доглядає, надаючи посильну допомогу.

Захисник вважає, що наявні всі підстави пом`якшити вирок ОСОБА_6 , а не позбавляти його волі на 5 років.

Заслухавши виступи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, виступ прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів апелянта про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Перевіривши в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції та інші матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги виконані судом першої інстанції належним чином.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, розмір майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, яка відшкодована шляхом повернення майна, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, хворіє, перебуває на обліку в наркологічному диспансері, не перебуває на обліку в наркологічному психоневрологічному диспансерах, проживає з матір`ю, яка є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Також, суд першої врахував, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України є його щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, після звільнення 15 серпня 2022 року з місця позбавлення волі належних висновків для себе не зробив та повторно 26 жовтня 2022 року вчинив корисливий злочин проти власності.

Беручи до уваги зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що існують підстави у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Правовий аналіз зазначеної норми Закону свідчить про те, що суд у виключних випадках може призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відтак, можливість застосування ч.1 ст. 69 КК України є правом, а не обов`язком суду і у тому разі, якщо суд встановить безумовні підстави для призначення обвинуваченому нижчого покарання ніж передбаченого санкцією частини статті інкримінованого йому злочину.

В апеляційній скарзі захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні маму пенсійного віку, повністю визнав свою вину, розкаявся та повернув планшет, а тому у потерпілих відсутні матеріальні збитки чи претензії до обвинуваченого.

В свою чергу, зазначені обставини враховано судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , тому колегія суддів не може визнати їх безумовними обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та є підставами для призначення останньому менш суворого покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі, в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, співрозмірне скоєному, адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, а тому доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК України є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає апеляційну захисника ОСОБА_10 необґрунтованою та підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4