Справа № 755/6890/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001626 від 03 травня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого неофіційно кур`єром-продавцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи, що на території України діє воєнний стан, вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 03.05.2023, приблизно о 05 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік житлового будинку № 28-А, що розташований по проспекту Р. Шухевича в м. Києві, побачив припаркований транспортний засіб марки «Mazda» моделі «СХ-7» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві користування належить ОСОБА_5 в салоні якого, на задньому сидінні, знаходився мобільний телефон марки «Huawei Р8 lite 2017», чорного кольору, Імеі 1: НОМЕР_2 , Імеі 2: НОМЕР_3 , що належить останньому.

В подальшому, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у сховище, вчинену в умовах воєнного стану, зокрема на таємне викрадення мобільного телефону марки «Huawei Р8 lite 2017», чорного кольору, Імеі 1: НОМЕР_2 , Імеі 2: НОМЕР_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненої в умовах воєнного стану, зокрема на таємне викрадення мобільного телефону марки «Huawei Р8 lite 2017», чорного кольору, Імеі 1: НОМЕР_2 , Імеі 2: НОМЕР_3 , ОСОБА_3 03.05.2023, приблизно о 05 год. 00 хв. підійшов до транспортного засобу марки «Mazda» моделі «СХ-7» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою обернення на свою користь об`єкта свого злочинного посягання - мобільного телефону марки Huawei Р8 lite 2017, чорного кольору, Імеі 1: НОМЕР_2 , Імеі 2: НОМЕР_3 , кулаком правої руки здійснив, декілька ударів по склу задньої лівої двері вищевказаного транспортного засобу, внаслідок чого розбив скло задньої лівої двері, чим подолав перешкоду вільного доступу та скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими іншими особами, таємно з салону зазначеного транспортного засобу викрав належний ОСОБА_5 , мобільний телефон марки Huawei Р8 lite 2017, чорного кольору, Імеі 1: НОМЕР_2 , Імеі 2: НОМЕР_3 , вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи, становить 1550 гривень 00 копійок.

Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що він дійсно, вночі 03.05.2023, приблизно о 05 год. 00 хв., по проспекту Р. Шухевича в м. Києві, неподалік житлового будинку № 28-А, побачив припаркований автомобіль «Mazda» в салоні якого, на задньому сидінні, знаходився мобільний телефон. Вдарив декілька разів кулаком правої руки в якій був камінь по склу задньої лівої двері чим розбив його та забрав мобільний телефон. Викрадений телефон забрав додому та ліг спати. Приблизно об 11.00 годині його розбудили працівники поліції, які вилучили у нього викрадені телефони.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненого в умовах воєнного стану.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває 3 11.02.2023 року під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, діагноз: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин Синдром залежності., раніше не судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, не одружений, спосіб життя, повідомив, що працює неофіційно кур`єром-продавцем, позицію потерпілого та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини четвертої статті 185 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням пропорційним вчиненим злочинам та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

На підставі ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.05.2023 року по 04.05.2023 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.05.2023 року на майно, яке вилучено 03.05.2023 року, під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на мобільний телефон марки «Huawei» imei1: НОМЕР_2 imei2: НОМЕР_3 с/н НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» НОМЕР_5 , який поміщено до сейф пакету NPU1403897; мобільний телефон марки Honor 8X imei 1: НОМЕР_6 , imei 2: НОМЕР_7 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_8 , який поміщено до сейф пакету NPU1403898 слід скасувати.

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.05.2023 року по 04.05.2023 року.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-23/23170-Д від 18.05.2023) у сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи (висновок експерта №2599/23 від 15.05.2023) у сумі 260 (двісті шістьдесят) гривень 00 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.05.2023 року на майно, яке вилучено 03.05.2023 року, під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на мобільний телефон марки «Huawei» imei1: НОМЕР_2 imei2: НОМЕР_3 с/н НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» НОМЕР_5 , який поміщено до сейф пакету NPU1403897; мобільний телефон марки Honor 8X imei 1: НОМЕР_6 , imei 2: НОМЕР_7 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_8 , який поміщено до сейф пакету NPU1403898 - скасувати.

Цивільний позов у кримінальних провадженнях не заявлявся.

Речовий доказ у кримінальному провадженні:

- Мобільний телефон марки «Huawei» imeil: НОМЕР_2 imei2: НОМЕР_3 с/н НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» НОМЕР_5 та мобільний телефон марки Honor 8Х imei 1: НОМЕР_6 , ітеі 2: НОМЕР_7 з сім картою мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_8 , передані на зберігання до зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - повернути власникам;

- Один слід руки, дактилоскопічна картка на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два екземпляра дактилоскопічної картки на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передані на зберігання до зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя