Справа № 191/1288/23
Провадження № 1-кп/191/102/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України «Про Службу безпеки України», служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. Кадри Служби безпеки України складають: співробітники- військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

З 5 червня 2004 року ОСОБА_4 зарахований до Служби Безпеки України на посади осіб офіцерського складу. Наказом начальника УСБУ в Луганській області від 31.05.2010 №113-ос ОСОБА_4 було призначено на посаду старцюго оперуповноваженого Алчевського МВ УСБ України в Луганській області.

15 травня 2012 року на підставі наказу УСБ України в Луганській області № 662-ос, ОСОБА_4 присвоєно військове звання «майор».

Проходячи військову службу, майор ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» 14 квітня 2014 року на сході України розпочата антитерористична операція (далі АТО) спрямована на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

13 червня 2014 року розпорядженням Голови СБ України № 122 від 13.06.2014 року з метою відвернення загрози життю та здоров`ю співробітників УСБ України в Луганській області та членів їх родин внаслідок терористичної діяльності на території Луганської області незаконних збройних формувань, прийнято рішення про вибуття підлеглого особового складу співробітників УСБ України в Луганській області з 17 червня 2014 року, протягом 7 днів, з міста дислокації регіональних органів УСБУ в Луганській області до м. Старобільськ Луганської області для виконання ними функціональних (посадових) обов`язків за новим місцем дислокації.

13-15 червня 2014 року, точної дати, під час досудового розслідування встановити не вдалося можливим, начальник Алчевського МВ УСБ України в Луганській області підполковник ОСОБА_6 , в чиєму підпорядкуванні знаходився майор ОСОБА_4 , телефонним дзвінком довів останньому про вказане розпорядження, наказавши ОСОБА_4 прибути до 24 червня 2014 року до нового місця дислокації УСБ України в Луганській області за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого проходження військової служби.

Однак, майор ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Управління Служби Безпеки України в Луганській області, з метою ухилитися від військової служби, відмовився прибувати до нового місця несення служби.

24 червня 2014 року майор ОСОБА_4 для виконання функціональних (посадових) обов`язків за новим місцем дислокації за адресою: АДРЕСА_1 , не прибув.

07 серпня 2014 року наказом начальника УСБУ в Луганській області від 25.09.2014 №368-ос ОСОБА_4 було зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Луганській області та наказом Голови СБУ від 19.01.2015 №10/34-ос ОСОБА_4 було звільнено з військової служби за пп.«б» п.61, пп. «е» п. 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ та п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) у запас Збройних сил України.

Своїми умисними діям ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України, що кваліфікується, як дезертирство: нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу у разі переведення.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення у 2014 році до теперішнього часу минуло понад п`ять років, вчинив злочин середньої тяжкості і відповідності до п.3 ч.1 ст.49 КК України є підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив клопотання його захисника задовольнити, з наслідками закриття кримінального провадження із зазначених мотивів ознайомлений та розуміє, що провадження буде закрито з нереабілітуючих підстав.

Прокурор вважав, що кримінальне провадження слід закрити в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності. Вказуючи, що на досудовому розслідування обвинувачений, хоч і перебував у розшуку, але фактично не ухилявся від досудового слідства, так як жив звичайним життям, про свідчать наданні захистом докази.

Заслухавши думку учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання. Строк давності - це передбаченийст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.49 КК України (в редакції станом на день вчинення злочину), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК); не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Злочин, передбачений ч.1 ст.408 КК України, згідно ст. 12 КК України відносився до злочинів середньої тяжкості, за вчинення якого передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкриміновано вчинення 24.06.2014 року злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту 24.06.2014 року і ця обставина сторонами не заперечується.

З огляду на наведене, з часу вчинення злочину минуло більше 8 років 10 місяців, тобто у даному кримінальному провадженні, закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Як вбачається з клопотання після отримання розпорядження начальника Алчевського МВ УСБ України в Луганській області прибути до 24.06.2014 року до нового місця дислокації УСБ України в Луганській області за адресою: м. Старобільськ, Луганська область, вул. Володарського, 19, обвинувачений в телефонному режимі повідомив про неможливість прибути через хворобу, що підтверджується показаннями свідків, в тому числі і начальника Алчевського МВ УСБ України в Луганській області ОСОБА_6 , а в подальшому, через окупацію населеного пункту місця проживання ОСОБА_4 незаконними військовими формуваннями. Через деякий час ОСОБА_4 разом зі своєю родиною: донька, дружина (копії документів долучаються) зміг покинути окуповану територію та переїхати до м. Києва, де мешкає по сьогоднішній день. Про те, що відносно нього порушене кримінальне провадження та йому повідомлено про підозру ОСОБА_4 не знав, так як таких відомостей в порядку визначеному ст. 135 КПК України не отримував. Також ОСОБА_4 не знав, що його було оголошено в розшук. З 2015 року по теперішній час ОСОБА_4 проживає за однією й тією ж адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 протягом восьми років відвідував медичні заклади в м. Києві (копії медичних документів в додатках), орендував квартиру, де проживав разом зі своєю родиною(копія договору оренди квартири в додатках), працював на будівництві, займався ремонтними роботами по найму (копії пропусків на об`єкти в додатках). Увесь цей час ОСОБА_4 проживав під своїми анкетними даними, що говорить про те, що останній не переховувався від органів досудового розслідування та суду.

Законодавець у ст.ст. 188-189 КПК України поклав на орган досудового розслідування обов`язок доводити факт саме переховування особи від слідства, а не факт оголошення особи в розшук у зв`язку із не встановленням його місцеперебуванням.

У рішенні Верховного Суду (справа № 204/4728/15) від 20.10.2020 року було зауважено про те, що під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. А для застосування положень ч.2 ст.49 КК України (зупинення перебігу давності) обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Таку позицію ВС виловив у рішенні від 30.05.2019 у справі № 639/793/17. Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 686/10936/17-к та такі ж доводи викладені в Постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №382/1118/21.

Тобто, оголошення особи у розшук само по собі ще не свідчить про те, що особа ухиляється від слідства.

Із зазначеною позицією захисту повністю погодився і прокурор в судовому засіданні, зазначивши, що доказів, які б спростовували це у нього немає.

Тобто, починаючи з 2015 року ОСОБА_4 жив звичайним життям, працював, звертався до медичних закладів, орендував квартиру для проживання разом зі своєю сім`єю, де постійно проживав та всі ці дії відбувалися за дійсними анкетними даними обвинуваченого, що свідчить про його сумлінну поведінку та відсутність умислу на переховування від органів досудового розслідування та суду. .

Таким чином, суд вважає, що доказів, які б об`єктивно вказували на навмисне переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування або суду надано не було.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав, його захисником подане відповідне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке повністю підтримано обвинуваченим в судовому засіданні та не заперечувалось прокурором його обґрунтування.

З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволенню.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Повна ухвала проголошена 28.04.2023 року о 14.30 годині.

Суддя ОСОБА_1