Справа № 643/4144/23
Провадження № 1-кс/643/628/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000367 від 18.05.2023 за ч. 1 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що 17.05.2023 до Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області (далі Управління) надійшло повідомлення про те, що о 14:13 біля будинку № 20 по вул. Академіка Павлова у м. Харкові під час перевірки документів на транспортний засіб мотоцикл «Кавасакі», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 останній надав свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, яке має ознаки підробки.

Того ж дня, в період часу з 14:41 до 15:19, дізнавачем Управління ОСОБА_5 під час проведення огляду місця події по вул. Академіка Павлова, буд. 20 у м. Харкові у ОСОБА_4 вилучено зазначений вище мотоцикл, ключи від нього та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 .

За даним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000367 від 18.05.2023 за ч. 1 ст. 358 КК України.

Обґрунтовуючи подане клопотання прокурор зазначає, що вилучене майно є предметом кримінального проступку та може бути доказом факту та обставин, що встановлюються. З метою збереження речових доказів та забезпечення можливості їх подальшого дослідження на предмет підробки, унеможливлення його приховування чи знищення прокурор просить накласти арешт на вилучене майно.

До суду прокурор та дізнавач, який здійснює розслідування, надіслали заяви, в яких просили розглянути та задовольнити клопотання у свою відсутність.

ОСОБА_4 надав письмові заперечення на клопотання, зазначивши, що мотоцикл придбав на законних підставах, отже в задоволенні клопотання прокурора просив відмовити.

Суд, розглянувши клопотання, дійшов наступного: згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Метою застосування арешту згідно ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, крім іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Частина 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Проаналізувавши викладені норми закону, обставини кримінального правопорушення та його кваліфікацію, санкцію ч. 1 ст. 358 КК України, яка не передбачає конфіскації, можна казати, що накладення арешту на вилучене майно фактично переслідує єдину мету збереження речових доказів. Разом з тим, кримінальне провадження відкрито за фактом підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а не за ознаками ст. 289 чи ст. 290 КК України. Жодних доказів чи відомостей, які б вказували, що вилучений транспортний засіб придбаний ОСОБА_6 у незаконний спосіб чи має ознаки знищення, підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів матеріали клопотання не містять, отже підстав стверджувати, що вказаний мотоцикл та ключи від нього відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КК України, є предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, зберегли на собі його сліди не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

З погляду на кваліфікацію кримінального правопорушення, що розслідується можна казати, що прокурор не довів жодної з перелічених в ч. 3 ст. 132 КПК України обставин, яка б давала підстави для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на вилучений транспортний засіб та ключі від нього.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене суд дійшов висновку, що необхідність в накладенні арешту на вилучені мотоцикл та ключі від нього відсутня.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

В накладенні арешту на транспортний засіб мотоцикл «Кавасакі», р.н. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , 1996 р.н., та ключі від вказаного транспортного засобу відмовити.

Негайно повернути вказаний транспортний засіб та ключі від нього особі, у якої його вилучено ОСОБА_4 , 1996 р.н.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу мотоцикл «Кавасакі», р.н. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виявлене та вилучене під час огляду місця події від 17.05.2023 по вул. Академіка Павлова, буд. 20 у м. Харкові.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1