Справа № 154/2778/22 Провадження №11-кп/802/265/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінальних проваджень № 0000479 та № 0000437 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2022 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Російської Федерації м. Богданович Свердловської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин Росії, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, одружений, раніше судимий 24.05.2022 Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин,

засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців;

за ч.2 ст.389 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням ст.ст.72, 73 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24.05.2022 у виді 7 (семи) років, 6 (шести) місяців і 20 (двадцяти) днів позбавлення волі.

Строк покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.

Запобіжний захід не обирався.

Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24.05.2022 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт. З 25.07.2022 засуджений поставлений на облік Володимирського районного відділу №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області, при цьому, належним чином письмово ознайомлений з умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також про передбачену кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, про що в останнього було відібрано підписку. Цього ж дня, ОСОБА_8 направлено до КП «Володимир-Волинського ТМО», розташованого за адресою: м. Володимир, вул. Павлова, 20 та зобов`язано приступити до виконання громадських робіт з 26.07.2022 року. Однак, ОСОБА_8 , будучи відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України зобов`язаним додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт в період з 01.08.2022 по 05.08.2022 та в період з 15.08.2022 по 31.08.2022 без поважних причин не з`являвся до КП «Володимир-Волинського ТМО» для відбування громадських робіт, не відбувши 204 годин з призначеного покарання, що згідно вимог ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Крім того, ОСОБА_8 , 13 серпня 2022 року, близько 13 год. 30 хв., діючи в умовах воєнного стану, котрий ведений Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 та продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб Указом Президента України № 2263-IX від 22.05.2022, достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_10 у зв`язку із її похилим віком та станом здоров`я перебуваючи у безпорадному стані не зможе йому перешкоджати, керуючись корисливим мотивом, шляхом пошкодження рами вхідних дверей, проник у житло останньої за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_8 , будучи поміченим потерпілою і усвідомлюючи, що його дії є поміченими, та достовірно знаючі, що ОСОБА_10 , у зв`язку із її безпорадним станом не зможе йому перешкоджати, відкрито викрав з її холодильника скляну банку зі спиртом ємкістю 3 літра та продукти харчування, які для останньої будь якої цінності не представляють, та зайшовши до кімнати у присутності потерпілої, з під матрацу на ліжку, де перебувала остання, відкрито викрав грошові кошти у сумі 22 000,00 (двадцять дві тисячі) гривень котрі належать ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму, після чого покинув вказане помешкання.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду таким, який не відповідає фактичним обставинам справи і є занадто суворим. Посилається на те, що в судовому засіданні потерпіла вказувала, що в неї було викрадено 2 200 гривень, а стороною обвинувачення не доведено про наявність в потерпілої 22 000 гривень та доказів, які б стверджували про відкрите викрадення майна. Зазначає, що під час судового розгляду потерпіла описала викрадача, однак такий опис суперечить його зовнішності. Також вказує на те, що він визнав себе винним, сприяв проведенню досудового розслідування. Крім того не враховано наявності його захворювань. Просить вирок суду скасувати та призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили змінити вирок суду, думку прокурора, яка подану апеляційну скаргу заперечувала і просила рішення місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Згідно положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна з проникненням у житло, вчиненого в умовах стану, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України кваліфіковано правильно.

Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції в основу винуватості ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України поклав частково показання самого обвинуваченого, показання потерпілої ОСОБА_10 , яка підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті та дійшов висновку, що її показання є послідовними, узгоджуються між собою та іншими наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протоколом пред`явлення особи для впізнання.

Так, будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 суду показав, що в серпні 2022 року він прийшов до квартири потерпілої з метою придбати у неї горілки. Двері в квартиру не були зачинені на ключ. Він був в медичній масці на обличчі, щоб потерпіла не могла його впізнати. Потерпіла лежала на ліжку і сказала, що у неї горілки немає. Тоді він вирішив забрати у неї гроші. Зазирнув під матрац, дістав та забрав гроші, що там були. Скільки грошей там було він не рахував, але думає, що там було не більше 4000,00 грн. Все достеменно не пам`ятає, бо був дуже п`яний і в подальшому гроші витратив на горілку, закуску, таксі і викупив 2 мобільні телефони з ломбарду. Після чого у нього залишилося 2000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 підтвердив факт незаконного проникнення у житло, а також факт відкритого заволодіння майном потерпілої, зокрема грошовими коштами, які знаходились під матрацом.

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що вона є людиною похилого віку, хвора, лежача. Сама себе обслуговувати вона не може, то до неї приходять соціальні працівники. Двері в квартиру закривають на ключ. Встати і відкрити двері вона не в змозі. Приблизно на початку серпня 2022 року до неї в квартиру вломився обвинувачений, зайшов до кімнати, де вона лежала на ліжку і одразу почав вимагати гроші. Потерпіла, відповіла, що грошей у неї немає. Тоді чоловік почав всюди ритися і під матрацом на ліжку, де вона лежала знайшов і забрав гроші в сумі 22 000,00 грн. Суму грошей вона точно пам`ятає. Пізніше, вона впізнала обвинуваченого на фото, як особу, що її пограбувала.

Таким чином, потерпіла ОСОБА_10 , будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання (ч.1 ст.384 КК України), підтвердила суду, що ОСОБА_8 викрав в неї гроші в сумі 22 000 гривень.

Також вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України підтверджується до протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2022, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 за формою носа, зачіскою, формою та кольором очей (а.м.к.п.75-77).

Отже, сукупність наведених доказів, які були досліджені місцевим судом, повністю спростовує твердження апеляційної скарги про відсутність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції показання вище зазначених свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Також варто звернути увагу і на роз`яснення, які викладені у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009, згідно яких дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Отже, в даному випадку дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції як грабіж.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Таким чином, сукупністю досліджених місцевим судом доказів та з урахуванням роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 повністю спростовуються доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 ст.186 на ст.185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та кримінальних проступків.

А до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 по епізоду кримінального правопорушення за ч.2 ст.389 КК України, судом віднесено щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом обґрунтовано і вмотивовано віднесено рецидив кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку та щодо особи, що перебуває в безпорадному стані.

Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який є одруженим, не працюючий, утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину у скоєному визнав частково, наявність пом`якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, те, що нові кримінальні правопорушення ОСОБА_8 вчинив під час відбування покарання за попереднім вироком та призначено покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, а за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на 3 місяці.

Врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

А оскільки нові кримінальні правопорушення були вчинені ОСОБА_8 під час відбування покарання за попереднім вироком Володимир-Волинського міського суду від 24.05.2022, тому суд першої інстанції обґрунтовано визначив до відбування обвинуваченому остаточне покарання на підставі положень ст.ст.71, 72 КК України.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання у виді позбавленні волі відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, визначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Сукупністю наведених обставин повністю спростовуються доводи апеляційної скарги сторони захисту про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2022 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: