УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 Справа №607/375/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0001665, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на два місяці.

У поданому клопотанні зазначено: «В Тернопільському міськрайонному суді на розгляді перебуває кримінальне провадження №0001665 від 25 жовтня 2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 п.175 зазначено, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

30.11.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду 01.12.2022 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу, оскільки 16.05.2023 строк дії закінчується.

У зв`язку з тим, що ризики (вчинення нового злочину, впливу на потерпілого та переховування) не зменшились та продовжують існувати, а строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 завершується, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Як зазначено у п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Пунктом 58 рішення ЄСПЛ по справі «Олександр Макаров проти Росії» від 12.05.2009 визначено, що суд також має враховувати тяжкість висунутого обвинувачення, особу підозрюваного або обвинуваченого, рід занять, вік, стан здоров`я, сімейний стан та інші обставини.

Тому, під час оцінки в сукупності всіх обставин потрібно керуватись ст.178 КПК України та врахувати, відсутність місця роботи, сімейного стану, попередніх судимостей, характеристики за місцем проживання, не відшкодованої потерпілим шкоди.

Варто також врахувати те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних та корисливих злочинів, а також те, що кримінальне правопорушення, в силу ст.12 КК України відноситься до тяжкого.

На даний час ризики, які враховано під час обрання запобіжного заходу не перестали існувати, а відтак обрання менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою не буде сприяти меті та завданням кримінального провадження на даній стадії.»

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Захисник ОСОБА_5 стосовно задоволення клопотання прокурора заперечила та звернулась до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, у якому зазначено: «У Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0001665 відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню його за ч.4 ст.185 КК України 25 жовтня 2022 року.

Слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду 01.12.2022 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому даний запобіжний захід було продовжено.

Як слідує з ухвал слідчого судді та суду, підставами для обрання, а згодом і продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були наявність ризиків того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо наведеного ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, то його можливому існуванню може повністю запобігти запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Перебуваючи під вказаним запобіжним заходом, мій підзахисний не може покинути цілодобово своє постійне місце проживання. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Панченко проти Росії» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлено лише на основі суворості можливого вироку.

Стороною обвинувачення не наведено жодного доказу, який би підтверджував наявність достатніх даних, що існують ризики того, що мій підзахисний у випадку не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді арешту може переховуватися від суду, чинити тиск на свідків у даному кримінальному провадженні, чи перешкоджати іншим чином не тільки не надано суду, а навіть не зазначається.

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення також відсутній. Звинувачення його в тому, що він продовжуватиме займатись злочинною діяльністю не доведена.

Попередньо встановлений ризик незаконного впливу на свідків може бути нівельований при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. З моменту затримання мого підзахисного останній не вчиняв спроб будь-якого незаконного впливу на свідків. Будь-яких доказів, які б свідчили про це, органами досудового розслідування не здобуто.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при розгляді клопотання про обрання чи продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою, обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У відповідності до рішення ЄСПЛ у справах «Смирнова проти Росії», « Ягчі проти Туреччини», та «Вречев проти Сербії» під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею, судом має бути проведено аналіз УСІХ ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України. Якщо провести такий аналіз, то видно, що в даний час не тільки не має доказів наявності таких ризиків, а і взагалі дані ризики відсутні.

Враховуючи усе вищевикладене, вважаю, що усі наведені ризики на даний час відпали, жодної необхідності утримувати ОСОБА_4 під вартою немає. Його належну процесуальну поведінку, унеможливлення ухилятися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене, може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з обмеженням його волі, а саме цілодобовий домашній арешт. Будь-яких даних, що останній буде, чи може ухилятися від суду, враховуючи його поведінку в ході розслідування кримінального провадження, а також при розгляді даного провадження в суді - немає.

Крім того прошу врахувати, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації, тому вважаємо, що клопотання підлягає до задоволення.»

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Також від ОСОБА_4 надійшло клопотання (пояснення), у якому він зазначив, що прокурор не надав жодних доказів на підтвердження існування ризиків зазначених у клопотанні. Усі слідчі дії пов`язані із збиранням доказів виконані та на слідчі дії він з`являвся вчасно. Крім того, упродовж досудового розслідування та судового розгляду він не вживав заходів щодо будь-якого впливу на свідків і потерпілого. Також просить врахувати, що він має постійне місце проживання і в матеріалах справи відсутні докази його причетності до вчинення зазначеного обвинувальному акті кримінального правопорушення.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання сторін та наявні матеріали судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 01 грудня 2022 року, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому строк запобіжного заходу неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2023 року.

В порядку ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання мають бути додані : 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання. Суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Стороною обвинувачення наведено достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор ОСОБА_3 посилається на наявність ризиків, які продовжують існувати, зокрема: обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого.

При цьому, судом встановлено, що прокурором не доведено виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, твердження прокурора про те, що обвинувачений, знаходячись на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчить лише про можливість існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, але не обґрунтовує недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, тому суд розцінює вказане твердження прокурора лише як припущення.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 на даний має постійне місце проживання. В судовому засіданні не встановлено обставин, які свідчили би про наявність намірів обвинуваченого щодо ухилення його від суду та переховування.

Посилаючись на недостатність застосування більш м`яких заходів для запобігання ризиків зазначених у клопотанні, прокурор посилається також на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , проте, вказане твердження не може бути прийнято до уваги з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченого у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (див. рішення Суду у справі «Вемгофф проти Німеччини).

Зі змісту ст. 176 КПК України слідує, що з метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення законодавиць визначає перелік запобіжних заходів від м`якшого до тяжчого, котрі можуть бути застосовані, зокрема:

1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно з частиною першою статті 183 Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вищевказані обставини свідчать про те, що самого обґрунтування обвинувачення та наявності ризиків не достатньо для утримання особи під вартою, крім цього прокурором повинно бути доведено, що на даному етапі не можливо запобігти наявним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність є також однією з засад кримінального провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 КПК України і полягає в тому, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених Кодексом.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Незважаючи на тяжкість санкції статті обвинувачення, суд керується ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості, тому під час розгляду клопотання захисника про заміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом береться до уваги можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати.

Проаналізувавши наведене у сукупності приходжу до переконання, що стороною обвинувачення не доведено існування обставин, які б підтверджували, що більш м`який запобіжний захід на даному етапі не здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків, тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не підлягає до задоволення. Водночас стороною захисту наведено достатньо підстав, котрі свідчать, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобігти заявленим ризикам, можливо шляхом застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладення обов`язків: прибувати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за кожною вимогою; повідомляти Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю, на строк два місяці до 29 червня 2023 року.

Тому, з огляду на вищенаведене, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.183, 194, 331 КПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії строку тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів, відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 , задовільнити.

ОСОБА_4 змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , на строк два місяці до 29 червня 2023 року.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за кожною вимогою;

-повідомляти Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області про зміну місця проживання;

-здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю,

на строк два місяці до 29 червня 2023 року.

ОСОБА_4 негайно доставити до місця його проживання за адресою АДРЕСА_1 , де йому встановити електронний засіб контролю і звільнити з-під варти.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Строк дії ухвали закінчується 29 червня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали передати до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 для виконання. Орган Національної поліції зобов`язаний невідкладно повідомити Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області про виконання ухвали.

Копію ухвали вручити сторонам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1