Номер провадження: 11-кп/813/1913/23
Справа № 495/4864/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області матеріали кримінального провадження №0000821 від 02.04.2013 рокуза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2023 року, стосовно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в с. Десантне Кілійського району Одеської області, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_11 , звільнено останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження за обвинуваченням останньою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою залишено без розгляду цивільний позов цивільного позивача потерпілої ОСОБА_7 до цивільного відповідача обвинуваченої ОСОБА_11 про відшкодування шкоди.

Залишено без розгляду цивільний позов цивільного позивача потерпілого ОСОБА_8 до цивільного відповідача обвинуваченої ОСОБА_11 про відшкодування шкоди.

Залишено без розгляду цивільний позов цивільного позивача прокурора Першого заступника прокурора Одеської області, який діє в інтересах держави в особі «Саратської центральної районної лікарні» до цивільного відповідача обвинуваченої ОСОБА_11 про відшкодування шкоди.

Роз`яснено цивільному позивачу прокурору Першого заступника прокурора Одеської області, який діє в інтересах держави в особі «Саратської центральної районної лікарні», що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає його права на звернення до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати на суму 14 117, 17 грн. віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешт накладений постановою старшого слідчого по ВВС СВ УМВД України в Одеській області ОСОБА_12 від 05.07.2010 року на транспортні засоби «HONDA CR-V ЕХ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Транспортні засоби «HONDA CR-V ЕХ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки «HONDA CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернуто власникам за належністю.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що кримінальне правопорушення у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_11 ч. 2 ст.286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та з моменту вчинення кримінального правопорушення 29.04.2008 року, минуло понад 15 років, тобтоминули строки давності, передбачені п.1 ч.1 ст. 49 КК України.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали, просить її змінити та виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на обставини вчинення злочину ОСОБА_11 , які вказані в обвинувальному акті. Захисник посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог КПК, зазначив у мотивувальній частині ухвали «обвинувачена ОСОБА_11 скоїла кримінальне правопорушення при наступних обставинах…..», що на думку сторони захисту підлягає виключенню з мотивувальної частини, оскільки обвинувачена свою вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнавала.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченої ОСОБА_11 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, звернулась із заявою про здійснення розгляду за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; пояснення представника потерпілих, який просив відмовити у задоволені апеляційної скарги; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; колегія суддів приходить висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Згідно положень ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частини 3 та 5 ст. 288 КПК передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинуваченій ОСОБА_11 інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Як встановлено судом першої інстанції, подія кримінального правопорушення мало місце 29.04.2008 року, а тому початком перебігу строку давності в даному кримінальному провадженні є зазначена дата. Цей факт підтверджується матеріалами провадження та ніким не оспорюється.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Станом на квітень 2008 року, тобто на час події злочину, а також станом на дату постановлення оскарженої ухвали та її перегляду судом апеляційної інстанції, санкція ч.2 ст.286 КК України, не зазнавала законодавчих змін.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч.2 ст.4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до приписів ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до положень ст.49 КК України (в чинній редакції) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло 10 (десять) роки - у разі вчинення тяжкого злочину. При цьому, вказані положення кримінального закону можуть бути застосовані у разі, якщо: протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

З огляду на викладене, за умови відсутності факту ухилення ОСОБА_11 від слідства або суду, строк давності для звільнення її від кримінальної відповідальності згідно з приписами п.4 ч.1 ст.49 КК (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року) становить 10 (десять) років з дня вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Передбачений ст.49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом десяти років з дня події кримінального правопорушення, ОСОБА_11 ухилялась від слідства, або суду, чи була засудженою за вчинення нового кримінального правопорушення.

З огляду на вказані обставини, з часу вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення минуло 15 років, у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України обвинувачена ОСОБА_11 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.07.2021 (справа №552/5595/18), за змістом ст.ст. 284 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Апеляційний суд зауважує, що положення ст. 49 КК України, п. 1 ч.ч. 2, 8 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду.

Таким чином, у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

Згідно приписами ст.ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри, або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченої особи, а тому не визнання такою особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не може бути перешкодою в реалізації цією особою свого права на таке звільнення та слугувати правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання про звільнення від кримінальної відповідності на підставі ст.49 КК України. Передбачений законом інститут звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовими позиціями суду касаційної інстанції, які викладені в постановах від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16?к), 11 листопада 2020 року (справа № 455/229/17), 30 червня 2021 року (справа № 362/2406/17, 2 лютого 2021 року (справа № 175/2118/13?к).

За наведених обставин, місцевий суд в цілому дотримався зазначених вимог закону.

Однак апеляційним судом встановлено обставини, які тягнуть за собою зміну ухвали місцевого суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.372 КПК мотивувальна частина ухвали має містити:

- суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається;

- встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів;

- мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Згідно з п.2 ч.3 ст. 374 КПК вирок суду має містити у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Водночас оскаржена ухвала місцевого суду містить твердження про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що не відповідає вимогам закону, оскільки кримінальне провадження не розглядалось судом по суті пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення та відповідно не досліджувались докази.

Дані обставини, свідчать про те, що місцевим судом фактично підмінено поняття ухвали та вироку, оскільки суд при розгляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, в мотивувальній частині фактично сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, що є неприпустимим.

Крім того, місцевий суд при звільненні особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, в резолютивній частині ухвали не зазначив норми кримінального та кримінально процесуального законів, на підставі яких особа звільняється від кримінальної відповідальності та відповідно закривається кримінальне провадження.

Порушень судом першої інстанції вимог процесуального закону, які відповідно до положень ст.ст.412, 415 КПК, слугують підставами для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає зміні з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2023 року, якою задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_11 , закрито кримінальне провадження №0000821 від 02.04.2013 рокуза обвинуваченням ОСОБА_11 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальностіта звільнено останню від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності змінити.

Викласти абзац перший мотивувальної частини ухвали в наступній редакції:

«Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_11 скоїла кримінальне правопорушення за наступних обставин».

Викласти абзац другий резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

«Кримінальне провадження №0000821 від 02.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.286 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, в зв`язку із закінченням строків давності».

Викласти абзац третій резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

«Звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності».

Виключити з мотивувальної частини ухвали абзац 8 (восьмий).

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4