Номер провадження: 11-кп/813/494/23
Справа № 523/6864/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.07.2022 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2011 року народження, не офіційно працюючого вантажником на ринку «Початок», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого, а в останнє:

-12.11.2014 року вироком Комінтернівського райсуду Одеської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3р. 2міс. позбавлення волі, звільнився 17.08.2017р. по відбуттю покарання;

та відносно якого:

-17.10.2017р. направлено обвинувальний акт до Комінтернівського райсуду Одеської області за ч.2 ст.15,ч.2 ст.185 КК України;

-30.03.2018р. направлено обвинувальний акт до Суворовського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України;

-18.06.2018р. направлено обвинувальний акт до Суворовського райсуду м. Одеси за ч.3 ст.15,ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України;

-22.11.2019р. направлено обвинувальний акт до Суворовського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України;

-03.08.2020р. направлено обвинувальний акт до Суворовського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України;

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, дітей на утримані не маючого, працюючого не офіційно офіціантом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_3 (оренда), раніше судимого:

--25.05.2020р. вироком Суворовського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 5р. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року, ОСОБА_9 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Також вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно оскаржуваного вироку:

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ), будучи засудженими за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не стали, належних висновків не зробили та повторно скоїли умисні, корисливі злочини при наступних обставинах.

24.05.2022р., приблизно о 13год. 19хв., повторно, ОСОБА_11 з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до магазину «ТРАШ» (ТОВ «ТРАШ»), розташованого по просп. Добровольського,155 в м. Одесі, де визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось у торгівельному залі вказаного магазину. Далі, ОСОБА_11 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, підійшов до торгівельних полиць, з яких таємно викрав, належне ТОВ «ТРАШ» майно: 3 упаковки з розчинною кавою «Neskafe Gold», об`ємом 280гр., вартістю 225грн. кожна упаковка, які поклав до рюкзака. Після чого, ОСОБА_11 не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшов повз кас та з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ТОВ «ТРАШ» матеріальну шкоду на загальну суму 675грн.

Крім того, повторно, 25.05.2022р., приблизно о 12год. 42хв., ОСОБА_12 з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до магазину «ТРАШ» (ТОВ «ТРАШ»), розташованого по просп. Добровольського,155 в м. Одесі, де визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось у торгівельному залі зазначеного магазину. Далі, ОСОБА_12 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, перебуваючи у торгівельній залі вищевказаного магазину, підійшов до торгівельних полиць, з яких таємно викрав, належне ТОВ «ТРАШ» майно: 5 упаковок з розчинною кавою «Neskafe Gold», об`ємом 280гр., вартістю 225грн. кожна упаковка, які поклав до рюкзака. Після чого, ОСОБА_12 не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшов повз кас та з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдав ТОВ «ТРАШ» матеріальну шкоду на загальну суму 1125грн.

Крім того, повторно, 26.05.2022р., приблизно о 14год. 54хв., ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 прибули до магазину «ТРАШ» (ТОВ «ТРАШ»), розташованого по просп. Добровольського,155 в м. Одесі, де у них виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації їх злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь розподіливши між собою ролі, згідно яких, ОСОБА_12 підійшов до торгівельних полиць, з яких таємно викрав, належне ТОВ «ТРАШ» майно: 4 упаковки з розчинною кавою «Neskafe Gold», об`ємом 280гр., вартістю 225грн. кожна упаковка, з якими зайшов за стелаж та став очікувати ОСОБА_11 . В подальшому, після появлення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 викрадене майно поклав до рюкзака останнього. Після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшли повз кас та з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали ТОВ «ТРАШ» матеріальну шкоду на загальну суму 900грн.

Крім того, повторно, 27.05.2022р., приблизно о 13год. 31хв., ОСОБА_11 діючи спільно, умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_12 , з метою таємного викрадення чужого майна, прибули до магазину «ТРАШ» (ТОВ «ТРАШ»), розташованого по просп. Добровольського,155 в м. Одесі, де визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось у торгівельному залі зазначеного магазину. Далі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації їх злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь розподіливши між собою ролі, згідно яких, ОСОБА_12 підійшов до торгівельних полиць, з яких таємно викрав, належне ТОВ «ТРАШ» майно: 5 упаковок з розчинною кавою «Neskafe Gold», об`ємом 280гр., вартістю 225грн. кожна упаковка, з якими зайшов за стелаж та став очікувати на ОСОБА_11 . В подальшому, після появлення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 раніше викрадене майно поклав до рюкзака останнього. Після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшли повз кас та з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали ТОВ «ТРАШ» матеріальну шкоду на загальну суму 1125грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційних скаргах захисники обвинувачених не погоджуються із вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, та зазначають наступне.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 зазначає:судом першої інстанції не було враховано наявності у ОСОБА_9 таких пом`якшуючих обставин, як дійове каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обтяжуючих обставин та безпосередньо відношення до вчиненого.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 зазначає, що суд не повною мірою врахував, що ОСОБА_11 є особою, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, у повному обсязі відшкодував завдані збитки.

На підставі цього, захисники обвинувачених просять вирок суду відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 змінити та пом`якшити їм покарання, призначене оскаржуваним вироком, застосувавши до обвинувачених дію ст.ст.75, 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та представник потерпілого будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, до апеляційного суду не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 до початку судового засідання подав клопотання про розгляд апеляційних скарг без його участі.

Враховуючи викладене, з урахуванням позиції учасників судового провадження, апеляційний розгляд проводити за даною явкою.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду:

захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просила апеляційні скарги задовольнити та вирок суду першої інстанції змінити;

прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинувачених, дослідженням доказів, які характеризують їх особи, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, головуючий суддя роз`яснив обвинуваченим наслідки розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України і що в такому разі він буде позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військово-службовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше ніж 5 років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

Санкція кримінального правопорушення ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину; характеристику особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив тяжкий злочини проти власності за цим вироком в той час, коли на розгляді в суді знаходилися відносно нього інші кримінальні провадження про його обвинувачення у вчиненні великої кількості тотожних умисних кримінальних правопорушень; а також конкретні обставини справи, зокрема: щире каяття, визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, а також зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі наведених даних суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання без застосування положень ст.75 КК України, однак в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Висновок суду про необхідність обрання засудженому покарання у виді реального позбавлення волі належно вмотивований. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які творять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас слід зауважити, що на час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , до Суворовського районного суду м. Одеси та Комінтернівського районного суду Одеської області для розгляду по суті було направлено 5 обвинувальних актів щодо вчинення ним кримінальних правопорушень проти власності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 висновків для себе не зробив та вчинив кримінальні правопорушення проти власності, що свідчить про те, що обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання новим злочинам.

Надаючи оцінку твердженням захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, апеляційний суд зазначає, що з оскаржуваного рішення убачається, що зазначені обставини, вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, на підставі яких суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у мінімальних межах санкції інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що призначене покарання судом першої інстанції обвинуваченому в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого, оскільки встановлених обставини, що пом`якшують покарання, недостатньо для застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що вирок суду є надмірно суворим і наявні підстави для застосування положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, а саме для призначення йому покарання із випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання.

В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував його щире каяття визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, а також зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того суд врахував, те, що ОСОБА_9 раніше притягався до кримінальної відповідальності, він офіційно не працевлаштований.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, який вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, проте належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, вчинивши нові тяжкі злочини в період іспитового строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Та обставина, що нові злочини проти власності ОСОБА_9 вчинив в період іспитового строку, свідчить про його стійку злочину спрямованість та явне небажання вести законослухняний спосіб життя.

Апеляційний суд вважає, що встановлені у даному кримінальному проваджені обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та відсутність претензій з боку потерпілого за своєю суттю та соціальною вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України. Їх наявність сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Апеляційний суд враховує те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив у період виконання покарання за попереднім вироком, а тому призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України не буде ґрунтуватися на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, апеляційний суд враховує правові позиції, викладені у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01.06.2020 року (справа766/39/17).

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а отже таке покарання відповідає меті, визначеній ст.50 КК України.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.07.2022 року, стосовно ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою у той же час, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4