Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6917/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК Україи Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Виключити з резолютивної частини ухвали текст: «Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення». Зазначає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 за текстом є ідентичним раніше поданим клопотанням у даному провадженні. Вважає, що клопотання прокурора ґрунтується лише на висунутому обвинуваченні, а ризики, на які посилається прокурор, відсутні. Вважає, що суд безпідставно послався на наявність у ОСОБА_7 попередніх судимостей, без їх безпосереднього дослідження судом. Крім того, ОСОБА_7 не давав згоду на використання інформації про попередні судимості, відповідно до ст.88 КПК України. Вказує, що розшук ОСОБА_7 фактично не здійснювався, оскільки він не переховувався від правоохоронних органів, а також йому не було надіслано повістки поліцією у період з 30.04.2022 по 27.09.2022. Звертає увагу, що потерпілий не з`являється у судові засідання без поважних причин, тому посилання прокурора на те, що обвинувачений може впливати на потерпілого є безпідставним. Зазначає, що прокурором захиснику не було вручено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а судом не було оголошено перерви для надання можливості стороні захисту підготуватися для участі у розгляді клопотання. Додатково зазначає, що суд прийняв до розгляду клопотання без дотримання вимог ч.3 ст.184 КПК України. Висунуте обвинувачення ОСОБА_7 вважає таким, що не відповідає критеріям обґрунтованої підозри, адже воно ґрунтується на попередній підозрі та не встановлено, хто саме завдав потерпілому ударів по життєво важливих органах. Звертає увагу, що суд відмовив у задоволенні неіснуючого клопотання сторони захисту, оскільки письмових клопотань з приводу запобіжного заходу сторона захисту суду не надавала і суд не розглядав.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2023 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення. Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено попередню тримання під вартою без визначення розміру застави, до 22 травня 2023 року, включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність для забезпечення свого існування, а також під час досудового розслідування оголошувався у розшук, у зв`язку з чим було зупинено провадження відносно нього.

В судове засідання, будучи належним чином повідомленими, не з`явились прокурор ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , попередньо надіславши клопотання про розгляд апеляційної скарги без їхньої участі.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 24 березня 2023 в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

З журналу судового засідання вбачається, що судом була вислухана думка обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечили щодо задоволення клопотання прокурора а також думка прокурора, яка просила продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, є реальними й продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний із застосуванням насильства та заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а також те, що обвинувачений ніде не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про наявність ризиків негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві. Крім того, судом враховано, що з огляду на тяжкість можливого покарання за злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, оскільки під час досудового розслідування оголошувався у розшук у зв`язку з чим було зупинено кримінальне провадження, з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, серед іншого, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі, наявність судимостей, тому доводи захисника про те, що суд безпідставно послався на наявність у ОСОБА_7 попередніх судимостей, без їх безпосереднього дослідження судом та без згоди обвинуваченого на використання інформації про попередні судимості, є необґрунтованими.

Що стосується апеляційних доводів захисника про те, що розшук ОСОБА_7 фактично не здійснювався, оскільки він не переховувався від правоохоронних органів, а також йому не було надіслано повістки поліцією у період з 30.04.2022 по 27.09.2022, то вказані доводи на переконання апеляційного суду виходять за межі апеляційного розгляду на даному етапі, оскільки судом апеляційної інстанції перевіряється лише доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на час розгляду кримінального провадження по суті в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що потерпілий не з`являється у судові засідання без поважних причин, а тому обвинувачений не може на нього впливати, на думку апеляційного суду не впливають на правильність висновку суду першої інстанції щодо неможливості на даний час змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на те, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення не відповідає критеріям обґрунтованої підозри, оскільки воно ґрунтується на попередній підозрі та не встановлено, хто саме завдав потерпілому ударів по життєво важливих органах, на переконання апеляційного суду є передчасним та не може бути перевіреним апеляційним судом, так як такі обставини перевіряються лише при прийнятті кінцевого рішення за результатами судового розгляду після дослідження усіх доказів.

На переконання апеляційного суду доводи захисника про те, що суд відмовив у задоволенні неіснуючого клопотання сторони захисту, оскільки письмових клопотань з приводу запобіжного заходу сторона захисту суду не надавала і суд не розглядав, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням того, що стороною захисту було подано письмове заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурором 10.03.2023 було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Розгляд вказаного клопотання відбувся 24.03.2023 року у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, у сторони захисту було достатньо часу, щоб підготуватися для участі у розгляді клопотання. Крім того, ні захисником, ні обвинуваченим під час судового засідання не було заявлено клопотання про відкладення судового засідання з вказаних причин, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочинів та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, існування обґрунтованих ризиків щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: