ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1094/23 Справа № 932/2199/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000350, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 129, ч. 5 ст. 186 КК України -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000350.

Слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено, що вказаний у клопотанні іммобілайзер від транспортного засобу був знаряддям вчинення чи зберіг на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 129, ч. 5 ст. 186 КК України.

Окрім того, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий прохає накласти арешт на транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , з метою збереження речових доказів, однак, останнім не надано доказів того, що вищезазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В апеляції:

- прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в повному обсязі задовольнити клопотання слідчого.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею на надано оцінки тому, що вказаний автомобіль може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема щодо наявності у салоні автомобіля пальців рук, біологічних матеріалів, які можливо належать підозрюваним, потерпілому.

Вказує, що дане майно, яке потребує арешту, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні,відповідає вимогам ст. 98 КК України, та існує обґрунтований ризик його приховування.

Вирішуючи питання про дотримання прокурором строку на апеляційне оскарження, враховується, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, прокурор не був повідомленим про час та дату розгляду справи та не був присутнім в судовому засіданні під час постановлення рішення слідчим суддею. Таким чином, з метою не обмеження доступу про правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне поновити прокурору строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Сторони в судове засідання не з`явилися, прокурор надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому, враховуючи, що згідно ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, розгляд апеляційної скарги на оскаржену ухвалу слідчого судді здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судове рішення відповідно до ст. 370 КПК повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.

Так, за наявними матеріалами, долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що в провадженні ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000350 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 129, ч. 5 ст. 186 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2023 року, було проведено обшук транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 та іммобілайзер від нього.

Постановою слідчого від 07 квітня 2023 року іммобілайзер від транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

За вимогами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, слідчим не було доведено, що вилучений автомобіль та іммобілайзер відповідають критеріям речового доказу, які зазначені у ст. 98 КПК України, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів також зважає на усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

З огляду на вищенаведене, оскільки доводи прокурора не знайшли свого підтвердження, його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити прокурору Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000350, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3