Єдиний унікальний номер 389/2198/23
провадження №1-кс/389/725/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року місто Знам`янка

Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 звернувся до суду і, у межах кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 03.07.2023 року за ч.1 ст.197-1 КК України, просить:

накласти арешт на врожай (незаконно засіяну сільськогосподарську культуру озимої пшениці орієнтовною площею 8 га), що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:9205, розташованій на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області із забороною його відчуження, розпорядження та користування ним особами, які не мають на це відповідних прав;

розглянути клопотання про арешт майна за участю фактичного володільця земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:9205 та наявного на ній врожаю - Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та покласти відповідальність на власника майна щодо забезпечення збору та зберігання вказаного врожаю.

Клопотання аргументовано наступним. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:006:9205 площею 29.2246 га належить до земель комунальної власності Дмитрівської сільської ради. Рішенням сесії Дмитрівської сільської ради №1423 від 28.02.2023 було припинено право тимчасового користування городницького товариства «Ветеран» вказаною земельною ділянкою та визнано таким, що втратив чинність Державний акт на тимчасове користування землею серії Б №011661, земельну ділянку переведено до земель запасу Дмитрівської сільської ради. На даний час, в ході візуального огляду встановлено, що частина даної земельної ділянки оброблена та на ній росте близько 8 га озимої пшениці. Будь яким особам не надавалося право обробляти вказану земельну ділянку та вирощувати на ній сільськогосподарські культури. Ким здійснюється обробіток частини вказаної земельної ділянки на даний час не відомо, однак даний обробіток та вирощування культур здійснюється незаконно.

Враховуючи, що виявлений в ході огляду місяця події урожай сільськогосподарської культури на самовільно зайнятій земельній ділянці має доказове значення у кримінальному провадженні, так як знаходиться на безпосередньому об`єкті вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, є набутим кримінально протиправним шляхом та необхідний для проведення відповідних слідчих дій у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз для встановлення суми завданих збитків, з метою повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального правопорушення, недопущення незаконного збору врожаю на земельній ділянці комунальної власності, з метою збереження речових доказів, є підстави для арешту майна у відповідності до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тож дізнавач звернувся до суду з даним клопотанням.

Дізнавач СД ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Власник земельної ділянки - Дмитрівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області до суду не з`явися.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, встановлюю наступне.

У провадженні дізнавачів СД ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, у тому числі ОСОБА_3 , на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення, щодо обробітку земельної ділянки кадастровий номер :02:006:9205, яка будь яким особам у власність чи користування не передавалась, перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 03.07.2023, за ч.1 ст.197-1 КК України.

Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.04.2020 свідчить про те, що земельна ділянка, кадастровий номер :02:006:9205, площею 29,2246 га є земельною ділянкою комунальної власності Дмитрівської сільської ради Кіровоградської області.

Рішенням двадцятої сесії восьмого скликання Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №1423 від 28.02.2023:

припинено право тимчасового користування городницьким товариством «Ветеран» земельною ділянкою кадастровий номер :02:006:9205, площею 29,2246 га;

визнано таким, що втратив чинність Державний акт на тимчасове користування землею кооперативу городників «Ветеран»» м.Знам`янка Знам`янського району Кіровоградської області серії Б №011661, зареєстрований від 1992 року;

переведено в категорію земель запасу Дмитрівської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:9205, площею 29,2246 га.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.07.2023, земельна ділянка, кадастровий номер :02:006:9205, площею 29,2246, розташована на території Дмитрівської ОТГ Знам`янського району Кіровоградської області (категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: для городництва; форма власності : комунальна; цільове призначення: 01.07 для городництва).

Згідно з протоколом огляду місця події від 03.07.2023 з таблицею ілюстрації - земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:9205, розташованої на території Дмитрівської ОТГ, встановлено, що територію близько 8 га засіяно озимою сільськогосподарською культурою - пшеницею.

Постановою дізнавача від 07.07.2023 урожай, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:9205, площею 29,2246 га, розташованій на території Дмитрівської ОТГ Кропивницького району Кіровоградської області, визнано речовим доказом постановлено передати на зберігання Дмитрівській сільській раді Кропивницького району Кіровоградської області.

Згідно з ч.1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Частиною 2 статті 131 КПК України передбачено такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися у наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Окрім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням положень ст.2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Частина перша статті 197-1 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику та карається штрафом від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців. Потерпілим від злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України є законний володілець або власник самовільно зайнятої земельної ділянки. До законних володільців належать землекористувачі - особи, які мають право постійного користування земельними ділянками, орендарі земельних ділянок, особи, які використовують чужі земельні ділянки для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) або для забудови (суперфіцій), а також концесіонери. Права землекористувачів (за винятком права відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, а також якщо інше не передбачене законом або договором) збігаються з правами власників земельних ділянок. Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.1971, є право власності на землю (право володіння і користування землею). Предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.1971, виступає конкретна земельна ділянка, під якою треба розуміти частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.1971, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння (чи заволодіння і користування) земельною ділянкою або її частиною, вчинене в особистих інтересах або інтересах інших осіб тим, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування (постійне, оренда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) або не передавалась у власність, або за відсутності вчинення правочину щодо такої земельної ділянки (чи щодо об`єкта, розташованого на земельній ділянці).

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не доведено кількість та вартість вирощеного урожаю на ділянці, межі якої у встановленому законом порядку фактично не визначені, та чи співмірна вартість вирощеного урожаю спричиненій шкоді. Тобто дізнавачем не доведено яким чином накладення арешту на врожай, у контексті ч.1 ст.197-1 КК України, яка передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, співвідноситься з ч.1 ст.98 КПК України, не аргументовано яким чином накладення арешту на врожай, співвідноситься з необхідністю виконання п.1 ч.5 ст.173 КПК України в частині зобов`язання суду вказати в ухвалі про накладення арешту перелік майна, на який накладається арешт.

Не аргументовано яким чином на даний час власник земельної ділянки позбавлений можливості зібрати та використати врожай на належній йому земельній ділянці.

Покладення на власника земельної ділянки відповідальності щодо забезпечення збору та зберігання врожаю шляхом накладення арешту на врожай, не відповідає вимогам ст.170 КПК України, відповідно до якої арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, крім того, може призвести до неможливості встановлення особи/осіб, тощо, які самовільно зайняли частину вказаної земельної ділянки.

За викладеного, слідчий суддя вважає, що дізнавачем не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, відтак у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.98, 131, 170-175, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором, у межах кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 03.07.2023 року за ч.1 ст.197-1 КК України, про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1