УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 937/7133/21

провадження № 51-1244ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2021 року за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК України), на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Суть питання

Як слідує з інформації, що міститься в провадженні за скаргою, за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання, призначену за попереднім вироком та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військового звання «підполковник».

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 травня 2021 року, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування цієї ж військової частини, яка дислокується в АДРЕСА_2 та як наслідок ухилився від військової служби з 21 травня 2021 року по 04 червня 2021 року.

Крім того, 22 червня 2021 року, підполковник ОСОБА_4 самовільно, без поважних причин, залишив розташування цієї ж військової частини та як наслідок ухилився від військової служби до 21 липня 2021 року.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 12 квітня 2022 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.

Не погоджуючись із указаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність призначеного судом йому додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити рішення місцевого суду шляхом виключення з резолютивної частини вироку вказівку про застосування додаткового покарання у виді позбавлення його військового звання «підполковник».

На обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що призначенням йому додаткового покарання покладається на нього надмірний індивідуальний тягар, адже після погашення судимості він не матиме права претендувати на автоматичне відновлення його у званні «підполковник», чим повністю руйнується його військова кар`єра.

Крім того, у поданій касаційній скарзі, засуджений просить поновити йому строк на касаційне оскарження постановлених стосовно нього судових рішень. Як на підставу для поновлення цього строку вказує, що він, перебуваючи в місцях позбавлення волі, оскаржувану ухвалу апеляційного суду до цього часу не отримував, а тому вважає, що строк на касаційне оскарження ним був пропущений з поважних причин, які не залежали від нього.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений звернувся до Верховного суду із касаційною скаргою і клопотанням про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, яке містить достатнє обґрунтування, а тому підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 4 ст. 407 КК України Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині засудженим не оскаржується.

Твердження в касаційній скарзі засудженого стосуються невідповідності призначеного йому судом додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі через суворість.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 цього Кодексу.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Так, як слідує з інформації, що міститься в провадженні за скаргою, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 виду і міри покарання врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, раніше він звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, обвинувачений має місце реєстрації та проживання, характеризується за місцем проживання посередньо, розлучений, дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. При цьому обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (правдиві покази обвинуваченого), а обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання наближеного до мінімального передбаченого санкцією статті, якою його засуджено, та застосувавши до нього додаткове покарання відповідно до ст. 54 КК України.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідної інстанції перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданих апеляційних скаргах, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду в частині призначення засудженому покарання, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд обґрунтовано позбавив ОСОБА_4 військового звання «підполковник», оскільки він вже втретє притягається до кримінальної відповідальності за військові кримінальні правопорушення.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується й Верховний Суд.

Верховний Суд вважає неприпустимою таку поведінку особи, що має військове звання «підполковник», яке вже тричі судима за вчинення військових кримінальних правопорушень і такою поведінкою дискредитує Збройні Сили України, а тому судом обґрунтовано було прийнято рішення про позбавлення ОСОБА_4 на підставі ст. 54 КК військового звання «підполковник». З урахуванням всіх наведених вище обставин, які були взяті до уваги судами попередніх інстанцій, застосування такого додаткового покарання не можна розглядати як таке, що є непропорційним чи явно несправедливим.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питання призначення ОСОБА_4 додаткового покарання засуджений у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_4 та поновити йому строк на касаційне оскарження судових рішень стосовно нього.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3