№ справи 642/2532/23
№ провадження 1-кп/642/292/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001288 від 14.12.2022 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, на утриманні малолітніх дітей не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактичного місця проживання не маючий, раніше судимий,

-05.01.2023 Комінтернівським районним судом м. Харкова за вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком 1 (один) рік та відповідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік;

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливого кримінального правопорушення, 05.01.2023 Комінтернівським районним судом м. Харкова за вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком 1 (один) рік та відповідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, події якого мали місце у вересні 2022 року на шлях перевиховання та виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, в умовах воєнного стану, відповідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин:

Так, ОСОБА_5 14.12.2022 о 08 год. 18 хв. знаходився в торгівельному залі супермаркету «Аврора», де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «Вигідна покупка», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 148/2, де у нього виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення майна з торгівельного залу супермаркету «Аврора».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5, оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто, як на його думку, із сторонніх осіб і співробітників торгівельного закладу не спостерігав, підійшовши до вітрини з бездротовими навушниками, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого задуму, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав бездротові навушники Wireless TWS-5, які вийняв з коробки та поклав до правої кишені вдягнутої на ньому куртки.

Таким чином, ОСОБА_5 у зазначений вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї протиправної мети, спрямованої на таємне заволодіння чужим майном, належним ТОВ «Вигідна покупка».

Після цього, ОСОБА_5 , бажаючи довести протиправний задум до кінця, вийшов з викраденим майном через лінію кас обслуговування покупців, у напрямку до виходу за межі супермаркету «Аврора», з тим, щоб в подальшому розпорядитись ним на власний розсуд.

Однак, ОСОБА_5 , виконавши до кінця всі дії, які вважав необхідними для доведення задуманого ним протиправного діяння, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, не зміг завершити свої дії з причин, які не залежали від його волі, так як його протиправні дії були припинені охоронцем супермаркету «Аврора», який його затримав при виході із торгівельної зали.

В результаті вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 намагався завдати ТОВ «Вигідна покупка» матеріальної шкоди на загальну суму 399 гривень, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 651Мвід 16.12.2022.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст .15 - ч.4 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу вчинення, обсягу та вартості викраденого, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення пояснив, що він після повернення з міста Дніпродзержинськ, у зв`язку з відсутністю роботи та відсутністю грошей для власного проживання, вчинив крадіжку оскільки були необхідні гроші. Шкодує про скоєне.

Представник потерпілої особи в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд кримінального провадження у його відсутність.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження суд, в силу ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд доходить висновку, що вина підсудного ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого злочину повністю доведена.

При призначенні покарання, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпеку скоєного діяння та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким, щиросердно дієво розкаявся у скоєному, своїми правдивими і послідовними показаннями сприяв встановленню істини у справі, на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, скарг та компрометуючих матеріалів на ОСОБА_5 не надходило.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудного, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, його правдиві і послідовні покази, які сприяли встановленню істини у кримінальному проваджені. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним і достатнім для обвинуваченого ОСОБА_5 покаранням, яке сприятиме його виправленню і запобігатиме вчиненню ним нових злочинів, є покарання в межах санкції ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у виді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановления попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №760/26543/17 касаційний суд з огляду на неоднаковість застосування частини 4 статті 70 КК України визначив порядок визначення покарання та надав правовий висновок, згідно з яким, якщо до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, вироком застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а надалі встановлено, що вона винна у вчинені інших кримінальних правопорушень, які вчинено до постановлення цього вироку, у таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена на підставі статті 75 КК України, на час ухвалення нового вироку і яке рішення приймає суд під час ухвалення нового вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У разі, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою закону силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий вирок за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.01.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України до одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

Таким чином, оскільки суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, яке необхідно відбувати реально за даним вироком, вважає за необхідне визначити, що вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.01.2023 року стосовно обвинуваченого, необхідно виконувати самостійно.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Приписами ч. 2 ст. 124 КПК також установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний у виді тримання під вартою.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.01.2023, яким ОСОБА_5 засуджено за частиною 1 статті 190 КК України до - 1 (одного) року обмеження волі та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком - 1 (один) рік, виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 06 квітня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ФОП ОСОБА_8 ( НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , МФО НОМЕР_3 витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 31 копійка.

Речові докази у кримінальному провадженні - бездротові навушники "Sport Wireless V 5.0 True Wireless" - залишити на відповідальному зберіганні у магазині "Аврора".

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбаченихст.394 КПК Українидо Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя