ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/941/23 Справа № 202/4309/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

в режимі відеоконференції :

прокурора ОСОБА_6

представника особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000158, за апеляційною скаргою представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на майно, вилучене 14 березня 2023року під час затримання ОСОБА_8 , а саме на:

- грошові кошти у сумі 13 200 гривень (22 купюри номіналом 500 гривень, 11 купюр по 200 гривень);

- банківські картки: АТ КБ «Приватбанк» №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; ПУМБ №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; Монобанк № НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки Iphone 12 Pro, ІМЕІ НОМЕР_7 , з абонентським номером НОМЕР_8 ;

- грошові кошти у сумі 500 доларів США, номіналами по 100 доларів кожна, серійні номери: КВ 99082700 D, КС 15628766 А, АН 60878768 А, АВ 32849654 Р, КВ 22135941 К;

Накладено арешт на майно, вилучене 14 березня 2023 року в період часу з 21:02 годин по 22:12 годин під час обшуку за місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- грошові кошти у сумі 2100 доларів США, 50 євро, 27 000 гривень;

- дерев`яний биток та кастет.

В іншій частині клопотання відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучене майно є доказом вчиненого кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того зазначено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та постановою слідчого визнане речовим доказом.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

Вказує, що вилучені під час затримання та обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_8 грошові кошти не є предметом чи знаряддям злочину і не можуть бути предметом конфіскації майна, оскільки належать на праві приватної власності співмешканці ОСОБА_8 - ОСОБА_9 . Зазначає, що 2100 доларів США та 27 000 гривень ОСОБА_9 отримала від продажу автомобіля, що підтверджується договором купівлі - продажу від 27.10.2021. Залишок грошових коштів від продажу автомобіля в сумі 370 доларів США ОСОБА_9 передала 13 березня 2023 року ОСОБА_8 для обміну на національну валюту гривню, оскільки мала намір придбати для себе весняний одяг, однак вказані грошові кошти були вилучені під час проведення особистого обшуку ОСОБА_8 .

Звертає увагу, що транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_9 , який визнано речовим доказом по справі, не відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, та не може бути предметом конфіскації майна, оскільки належить на праві приватної власності батьку підозрюваного - ОСОБА_10 , у зв`язку з чим застосування такого заходу забезпечення порушує законні права власника майна.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження внесене, до ЄРДР за № 000158 від 15 лютого 2023 року, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 14 березня 2023 року було проведено санкціонований обшук за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 2100 доларів США, 50 євро, 27 000 гривень, дерев`яний биток та костет.

Крім того, 14.03.2023 року під час затримання ОСОБА_8 було проведено особистий обшук останнього, під час якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 13 200 грн., банківські картки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водійське посвідчення, мобільний телефон марки Iphone 12 Pro, грошові кошти у сумі 500 доларів США, а також проведено обшук легкового автомобіля Volkswagen PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_9 .

15 березня 2023 року постановою слідчого вказані речі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

На даній стадії досудового розслідування наявні достатні підстави грунтовно припускати, що арештоване майно, а саме вилучені грошові кошти, банківські картки, мобільний телефонвідповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, інкримінована ОСОБА_8 ч. 4 ст. 189 КК України передбачає відповідальність за вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів цієї особи (вимагання), за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, через що вилучені грошові кошти у сумі 500 доларів США, які 14 березня 2023 року які були передані останньому потерпілим ОСОБА_11 у якості частини неіснуючого боргу, є безпосереднім предметом та доказом вчиненого правопорушення.

Вилучений під час особистого обшуку ОСОБА_8 мобільний телефон може містить сім-карти із телефонними номерами потерпілого та інших співучасників злочину та/або інформацію про з`єднання з ними, електронне листування, в тому числі за допомогою програм-месенджерів, а отже утримання його як доказів на даному етапі кримінального провадження є виправданим.

Крім того із протоколів особистого обшуку та транспортного засобу не вбачається застережень (зауважень) ОСОБА_8 щодо належності виявлених грошових коштів будь- якій іншій фізичній чи юридичній особі.

Доводи захисника щодо невідповідності критерію речового доказу траспортного засобу та незаконності його арешту є безпідставними, оскільки оскаржуваною ухвалою слідчого судді в частині накладання арешту на транспортний засіб Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_9 відмовлено, а отже законні права власника щодо володіння, користування судом не обмежувались.

Апеляційні доводи захисника щодо належності на праві власності вилучених грошових коштів ОСОБА_9 під час апеляційного перегляду не знайшли беззаперечного підтвердження з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована, фактичне її проживання за вказаною адресою не виключається, втім дана обставина не підтверджує поза розумним сумнівом належність саме їй вилучених за вказаною адресою грошових коштів. Натомість ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за вказаною адресою, що дозволяє ґрунтовно припускати приналежність коштів, виявлених у вказаній квартирі, саме йому.

Крім того, захисником не надано належних доказів на підтвердження доводів про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти у сумі 2100 доларів США та 27 000 грн. ОСОБА_9 отримала від продажу автомобіля, зокрема не долучено копію договору-купівлі продажу транспортного засобу, а з огляду на те, що договір був укладено задовго до інкримінованих подій (27.10.2021 року), у колегії суддів відсутні достовірні дані, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що вилучені кошти належать саме ОСОБА_9 на праві приватної власності.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_8 ч. 4 ст. 189 КК України передбачає у тому числі додаткове покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку із чим будь-які грошові кошти підозрюваного можуть бути піддані арешту у зв`язку з необхідністю забезпечення виконання цього виду покарання, на що посилається слідчий у клопотанні.

Аналізуючи матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді на підставі доводів апеляційної скарги

Крім того колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4