Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000196 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2023 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підставі ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.03.2020 по 12.05.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що внаслідок безпідставного звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Як вказує прокурор, суд не врахував поведінку обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Також посилається на висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справа № 439/397/17), відповідно до якого позбавлення життя людини є наслідком, що має незворотній характер, і у випадку вчинення кримінального правопорушення із смертельними наслідками потерпілого в кримінально-правовому розумінні на момент вирішення питання про відшкодування шкоди фізично не існує. Втрата життя людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню. Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті.

З урахуванням даних про особу винного, який є особою зі стійкою антисоціальною поведінкою, системно не оцінює критично свою поведінку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, є підстави вважати, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 вказує, що її підзахисний до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на час вчинення злочину мав неповнолітнього сина, який наразі є студентом і продовжує навчання. Звертає увагу, що ОСОБА_8 не намагався уникнути відповідальності, до розгляду судом цивільного позову у повному обсязі відшкодував потерпілий шкоду, визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся і попросив вибачення у потерпілої. З огляду на викладене просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи представника потерпілої, захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_10 , за наступних обставин.

26 березня 2020 року близько 01 години 40 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем "КІА Cerato" д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на 31 км + 200 м автодороги Київ-Одеса в напрямку м. Одеса неподалік сел. Калинівка Васильківського району Київської області, порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 "б", 2.9 "а", 12.1 Правил дорожнього руху, п.1.10 розділу 34 Правил дорожнього руху.

Вказані порушення виразились у тому, що ОСОБА_8 , рухаючись зі швидкістю понад 100 км/год., в місці для розвороту транспортних засобів допустив виїзд на розділювальну смугу та продовжував рух по ній між металевими колесовідбійниками, і в місці їх звуження допустив зіткнення з одним з них, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "КІА Cerato" д/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 , який знаходився на передньому сидінні, отримав тілесні ушкодження, у тому числі відкриту черепно-мозкову травму у виді переломів кісток черепа, руйнування головного мозку, від яких загинув на місці пригоди.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції згідно з ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, який не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні сина, який навчається, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та обставину, що його обтяжує, - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого відповідною санкцією закону України про кримінальну відповідальність, та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про призначення ОСОБА_8 основного та додаткового покарань такого ж виду і на такий же строк, які призначив суд першої інстанції, доводи про призначення явно несправедливого через м`якість покарання є безпідставними.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, враховуючи викладені раніше обставини, відносини між ОСОБА_8 і загиблим, посткримінальну поведінку обвинуваченого, який попросив вибачення у потерпілої, відшкодував їй завдані збитки, хоча і розуміє невідворотність суспільно небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_10 , а також думку потерпілої, яка просила не призначати покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

У той же час, перебування ОСОБА_8 , хоча і нетривалий період під вартою в ході досудового розслідування, на переконання колегії суддів, дає підстави вважати, що його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, оскільки він вже відчув на собі позбавлення волі.

Фактично, єдина обставина, яка, на думку прокурора, свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, це вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки твердження про те, що ОСОБА_8 є особою зі стійкою антисоціальною поведінкою і системно не оцінює критично свою поведінку, повністю спростовуються діями обвинуваченого після вчинення злочину.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справа № 439/397/17) містить висновок про неможливість звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у випадку заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди у виді смерті потерпілого, а не застосування положень ст.75 КК України.

Отже, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3