Справа № 487/4501/23
Провадження № 1-кс/487/2509/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000130 від 04.03.2023 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч. 7 ст. 111-1 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Херсонського обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000130 від 04.03.2023 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У клопотанні слідчий зазначив, щопідставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п.п. 1,2, 3, ст.177 КПК України.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що останній не вчинить інше кримінальне правопорушення, відсутні.

Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення підозрюваним незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Окрім того, органу досудового розслідування ще необхідно встановити ряд обставин вчинення кримінального правопорушення та провести значний обсяг слідчих дій, направлених на пошук нових доказів скоєного злочину підозрюваним. У разі перебування підозрюваного на волі виникає ризик вчинення ним дій, спрямованих на приховування та знищення доказів його протиправної діяльності.

У клопотанні слідчий посилається на те, що найбільш доцільним є застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а інший, більш м`який, запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігти наведеним вище ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на не доведення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130 від 04.03.2023 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Згідно з указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.02.2023 року № 2915-IX.

Досудовим розслідуванням встановлено, що після початку збройної агресії підрозділами збройних формувань РФ проти України 24.02.2022 окремі працівники Управління поліції охорони в Херсонській області Національної поліції України не виконали наказ керівництва щодо виїзду на підконтрольну Україні територію для подальшого виконання службових обов`язків. Починаючи з 24.02.2022 року підрозділам збройних формувань РФ було взято під повний контроль всю територію м. Херсон із відповідними державними установами, органами місцевого самоврядування, правоохоронними та контролюючими органами тощо. Окремі працівники добровільно надали згоду на співробітництво із представниками російських спеціальних служб, що діяли на тимчасово окупованій території Херсонської області та надавали сприяння представникам іноземної організації у проведенні розвідувально-підривної діяльності проти України. Також окремі працівники управління поліції охорони в Херсонській області погодились на пропозицію працевлаштування на посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Зокрема, ОСОБА_4 , будучи громадянином України, наказом т.в.о. начальника Управління поліції охорони в Херсонській області від 22.09.2021 №202 о/с призначений на посаду охороника взводу №2 охорони об`єктів та публічної безпеки батальйону Управління поліції охорони в Херсонській області та перебував на вказаній посаді до 18.05.2022 та наказом № 82 о/с від 18.05.2022 на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю ОСОБА_4 було звільнено зі служби за угодою сторін.

Після початку відкритої збройної агресії підрозділами збройних формувань РФ проти України та фактичної окупації м. Херсон, 24.02.2022 року, ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, добровільно, тобто за власною згодою, погодився на пропозицію працевлаштування до незаконного органу влади РФ, створеного на тимчасово окупованій території м. Херсон, та з 17.05.2022 був призначений на посаду «тимчасово виконуючого обов`язки інспектора роти охорони об`єктів управління державної служби охорони при головному управління мвс Херсонської області» та отримав спеціальне звання молодшого сержанта поліції.

ОСОБА_4 , з моменту свого призначення на посаду та до моменту звільнення з окупаційного правоохоронного органу 30.06.2022, переслідуючи свої злочинні наміри та цілі, виконуючи свої службові обов`язки, регулярно відвідував робочі зміни та здійснював охорону визначених об`єктів, чим сприяв установленню на тимчасово окупованій території м. Херсону діяльності окупаційного правоохоронного органу.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у колабораційній діяльності, а саме добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

20.07.2023 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , це зокрема, дані витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 04.03.2023; показання свідка ОСОБА_7 від 30.03.2023; показання свідка ОСОБА_8 від 31.03.2023; показання свідка ОСОБА_9 від 01.04.2023; показання свідка ОСОБА_8 від 24.04.2023; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_8 від 24.04.2023; показання свідка ОСОБА_7 від 24.04.2023; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_7 від 24.04.2023; приказ о назначении ОСОБА_4 на должность временно исполняющего обязаности инспектора роты охраны обьектов управления государственной службы охраны при главном управлении мвд Херсонской области от 17.04.2022 №1 л/с; огляд матеріалів на DVD-R диску від 03.07.2023; показаннями свідка ОСОБА_10 від 01.06.2023; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 01.06.2023; показання свідка ОСОБА_11 від 07.06.2023; показання свідка ОСОБА_12 від 14.06.2023; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 від 14.06.2023; інші матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку щодо наявності наступних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення ОСОБА_4 може ухилятись від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати встановленню істини по справі.

Крім того, наявний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які стосуються протиправної діяльності ОСОБА_4 з метою подальшого визнання їх речовими доказами та проведення судових експертиз.

Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи попереднє знайомство, спільне проходження служби в лавах НП України, шляхом вмовлянь, підкупу, погроз, іншим чином може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, маючи на меті примусити їх до відмови від надання показів, дачі завідомо неправдивих показів при наступних допитах в якості свідків, у тому числі в суді, проведенні з ними інших слідчих дій, безпідставному наданні показів на користь підозрюваного, а тому знаходячись на свободі, підозрюваний може на них незаконно впливати з метою не надавати свідчення або змінити раніше надані свідчення, як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років, тому може переховуючись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При вирішенні заявленого клопотання, слідчий суддя також враховує дані про особу ОСОБА_4 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого він обґрунтовано підозрюється.

Також слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1, відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 309,395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Великописарівського району Сумської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 17.09.2023 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 02.08.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1