Справа № 303/3424/23
Провадження № 1-кп/303/306/23
Рядок стат. звіту 387
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Мукачево кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000541 від 27.12.2022 р. за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , який має середню спеціальну освіту, розлученого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 03.03.2022 року призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому, того ж дня наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 № 51 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 3 обслуги 2 артилерійського взводу 1 артилерійська батарея артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 зараховано до списків особового складу частини, призначено на посаду та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє по теперішній час.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Під час проходження військової служби, у відповідності до ст.ст. 6, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків, точно й вчасно виконувати покладені на нього обов`язки.

Натомість, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , під час дії особливого періоду, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, о 09:00 год. 07.12.2022, нез`явився вчасно без поважних причин, в умовах воєнного стану, до військової частини НОМЕР_1 та був незаконно відсутній на військовій службі по 28.02.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України, так як він вчинив кримінальне правопорушення (злочин) нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, пояснивши, що о 09:00 год. 07.12.2022, не з`явився вчасно без поважних причин, до військової частини НОМЕР_1 та був відсутній на військовій службі по 28.02.2023 внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин. На теперішній час він відновився на службі та продовжує виконувати військовий обов`язок. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, придатний до військової служби та є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується добре, розлучений, є батьком двох малолітніх дітей, сплачує аліменти на утримання дітей, за амбулаторною медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував. 02.11.2022 року по 07.11.2022 року діагноз: САЗ, Астено-невротичний синдром ЗОЦП та МЗ м.Ужгород, у період з 07.12.2022 року по теперішній час на лікуванні у в/ч НОМЕР_2 не перебував, являється членом Християнського братства «Назарет» та волонтером водієм по організації, розподілу та доставці з-за кордону і перевезення гуманітарної допомоги по Україні.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , є щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Враховуючи загальні засади призначення покарання у відповідності до ст.65 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі в межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Слід зазначити, що станом на час розгляду справи набрав чинності Закон України від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набув чинності з 27 січня 2023 року та відповідно до якого внесені зміни до статті 75 КК України, що значно погіршують становище особи. Таким чином, суд вважає за необхідне при призначенні покарання, із урахуванням статті 5 КК України, застосувати положення статті 75 КК України, які діяли на час скоєння інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, оскільки такі поліпшують становище обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст.370, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_1