ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 вересня 2023 року включно без визначення застави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому останній може здійснювати спроби переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, здійснювати незаконний вплив на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та, як наслідок, на підстави для застосування саме такого запобіжного заходу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 у повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що прокурором не доведено жодними доказами наявність будь-якого з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також ту обставину, що інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вказує, що тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується виключно на тяжкості інкримінованого йому злочину, що, з огляду на практику ЄСПЛ не може бути самодостатньою підставою для застосування найбільш обтяжливого запобіжного заходу, оскільки будь-яких даних, що обвинувачений ОСОБА_8 здійснював спроби переховування або впливу на свідків матеріали кримінального провадження не містять.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце мешкання у м. Дніпро, де характеризується виключно позитивно, має сталі соціальні зв`язки, що у своїй сукупності вказує на відсутність будь-яких ризиків та, як наслідок, у необхідності тримання останнього під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники апеляційного перегляду, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, до зали суду не з`явились, заяв про свою особисту участь не направляли, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000630 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, розгляд його ще не розпочато.

В судовому засіданні 01 серпня 2023 року, в порядку ст.ст. 199, 315 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, а тому розуміючи можливе застосування такого тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 може перейти на нелегальне становище та здійснювати спроби або переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, свідки сторони обвинувачення не допитувались у судовому засіданні, що вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на власну користь.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про те, що за час проведення досудового розслідування будь-яких фактів впливу обвинуваченого на свідків не зафіксовано з огляду на ту обставину, що метою запобіжного заходу є саме запобігання спробам здійснювати такий вплив, тобто зазначений ризик є потенційним.

Також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним та не зменшився, з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, метою якого було отримання грошових коштів та матеріальних цінностей, а тому, перебуваючи на волі, за відсутності відомостей щодо офіційного працевлаштування, обвинувачений може продовжити вчинення злочинів, а тому такий ризик також є обґрунтованим.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце мешкання та певні соціальні зв`язки.

В той же час, зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, однак не стали тими, стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги захисника є неприйнятними.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У цьому випадку, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який вчинено з застосування насильства, з огляду на реальність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції, на цьому етапі розгляду кримінального провадження, не віднайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 застави, як альтернативного запобіжного заходу і з такими висновками погоджується й апеляційний суд, а вказані повноваження є дискреційними, тобто застосовуються судом з урахуванням конкретних обставин справи.

Захисник зазначає, що суд в оскарженій ухвалі не навів достатніх та переконливих мотивів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливості застосувати більш м`якого запобіжного заходу, що не відповідає відповідній практиці ЄСПЛ, то апеляційний суд, погоджуючись з висновками, які викладені в рішеннях ЄСПЛ, вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки саме по собі наведення захисником практики ЄСПЛ без належного співставлення з відповідними обставинами цього кримінального провадження не може свідчити про незаконність оскарженої ухвали суду.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4