ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2391/23 Провадження № 1-кп/636/870/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000398, внесеному 16.04.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернова Чугуївського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, пенсіонера за віком, неодруженого, непрацездатних та малолітніх (неповнолітніх) осіб на утриманні не має, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично мешкає по АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України не має судимостей,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

встановив:

16 квітня 2023 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , знаходився разом зі своїм знайомим - потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на відкритій ділянці місцевості, за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння після сумісного вживання спиртних напоїв. Під час спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, під час якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Для цього ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень відносно потерпілого, узяв до рук ніж та тримаючи його в правій руці, стоячи навпроти потерпілого, наніс не менше двох ударів ОСОБА_6 в область живота, тобто в область розташування життєво важливих органів, заподіявши при цьому останньому згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14-77-4/23 від 13.05.2023 року наступні тілесні ушкодження: живота - колото різане поранення передньої черевної стінки, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням сальнику, що супроводжувалось гемоперітонеумом (в черевної порожнині біля 100 мл геморагічного вмісту); різану рану лівої кісті.

Ці ушкодження утворилися від дії предмета, що володіє колючими та ріжучими властивостями, можливо за умовами та в строк вказаних в постанові.

За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я: тілесні ушкодження живота - це тяжкі тілесне ушкодження, що небезпечні для життя (п.п.2.1., 2.1.1.а, 2.1.2., 2.1.З.К. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗУ 17.01.1995 р.); різана рана лівої кисті - це легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день) (п.п.2.3., 2.3.1.а, 2.3.2.а, 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗУ 17.01.1995 р.). Після цього ОСОБА_4 самостійно припинив свої протиправні дії..

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, та добровільно розказав про обставини його вчинення, як вони викладені вище, а саме, що 16 квітня 2023 року, наніс не менше двох ударів ножем ОСОБА_6 в область живота.

Ставлення ОСОБА_4 до вчиненого злочину не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений цивільний позов підтримав в повному обсязі, просив стягнути з обвинуваченого 4761,16 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладався на розсуд суду.

За таких обставин справи, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд приймає до уваги правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року (справа № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19) про те, що стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд враховує, що завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; ігнорування судом аргументів сторін є грубим порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України», «Коробов проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений у ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Мюррей проти Сполученого Королівства» та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховує відомості про особу обвинуваченого: в силу ст. 89 КК України не має судимостей, є особою похилого віку, пенсіонером за віком, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, малолітніх (неповнолітніх) дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, передбаченою ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень ст. 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, і вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті, і застосувати до нього ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно покласти на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Суд вважає за необхідне в порядку ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення:

-судово-дактилоскопічної експертизи № СЕ- 19/121-23/8310-Д від 01.05.2023 в розмірі 2151,00 гривня;

-судово-дактилоскопічної експертизи № СЕ- 19/121-23/8311-Д від 27.04.2023 в розмірі 2390,00 гривень.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди обвинувачений ОСОБА_4 визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Частинами 1, 3 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд приймає до уваги, що постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» орієнтує суди, на те, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, психічних та інших), яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого.

Суд вважає, що визнання позову обвинуваченим ОСОБА_4 , як цивільним відповідачем, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. При цьому ОСОБА_4 роз`яснені наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4761,16 гривень та моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень, а всього на суму 104761,16 гривень підлягає задоволенню в повному обсязі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор» застосований відносно ОСОБА_4 , у зв`язку із призначення покарання з іспитовим строком, слід скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з під варти негайно.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 19.04.2023 скасувати, відповідно до ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 4541,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок одну) гривню.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та матеріальної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 4761,16 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 104761 (сто чотири тисячі сімсот шістдесят одну) гривню 16 (шістнадцять) копійок.

Речові докази:

-зіскріб нашарування речовини бурого кольору з ґрунту, три відбитки папілярних візерунків пальців рук, які поміщено на липку стрічку, ніж - знищити;

-куртку «adidas», чорного кольору з сірими вставками, нашаруванням речовини темно-бурого кольору з механічним пошкодженням, брюки спортивні синього кольору з білою смугою по боках, зі слідами тривалої експлуатації та бруду; куртка синього кольору на центральній блискавці, на передні частині на рукавах зі слідами тривалої експлуатації та бруду; футболку ТМ «МКЕ» чорного кольору з механічним ушкодженням та нашаруванням РБК па передній частині, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області вважати повернутою власнику;

-копію медичної карти стаціонарного хворого № 2096 КНП «Чугуївська ЦЛ ім. М.І. Кононенка» на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 на 22 арк.; п`ять CD-R дисків, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя