Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/622/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.307 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Кропивницькому матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.08.2023, якою обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальнепровадження №0001198 від 15.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 28.08.2022 суд продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів, до 26.10.2023 включно, з визначенням розміру застави.

Приймаючи дане рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_5 не одружений, не має утриманців, тобто не має міцних соціальних з`язків, не працює, тому не має сталого джерела доходу. Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за ч.2 ст.307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Окрім того, на розгляді в Ленінському районному суді м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_5 за ч.1, ч.2 ст.185, ч.1, ч.2 ст.361 КК України.

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити йому обраний судом запобіжний захід на домашній арешт посилаючись на недоведеність його вини у вчинені кримінальних правопорушень, а також недоведеність стороною обвинувачення та судом наявних ризиків визначених ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник та прокурор клопотань про їх участь під час розгляду апеляційної скарги не заявляли, а тому відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Згідно ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції належним чином врахував конкретні обставини даного кримінального провадження, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, не працює, тому не має сталого джерела доходу, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, та крім яких відносно ОСОБА_5 в суді перебуває інше кримінальне провадження за ч.1, ч.2 ст.185, ч.1, ч.2 ст.361 КК України.

Враховуючи зазначене та ряд рішень ЄСПЛ, суд дійшов вірного висновку про те, що тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 26 жовтня 2023 включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Також суд, відповідно до положень ч.5 ст.182, ч.3, ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначив розмір застави - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судовою колегією, не встановлено, а ризики, визначені ухвалою суду про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу, не відпали та не зменшились.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Беручи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, а обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається обвинувачений, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для застосування судом до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави- без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4