справа № 631/283/18
провадження № 1-кп/631/2/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
з боку сторони обвинувачення:
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України,
Згідно розпорядження керівника апарату суду від 07 вересня 2018 року № 667 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 10 вересня 2018 року, справу передано до розгляду судді ОСОБА_1 відповідно до частини 11 статті 31 й частини 3 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України.
Зі змісту обвинувального акту убачається, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 518-о/с від 16 грудня 2016 року майор поліції ОСОБА_6 призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, та відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.
04 січня 2018 року старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 спільно з оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , який 04 січня 2018 року о 08 годині 00 хвилин заступив на добове чергування в Нововодолазькому відділенні поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, отримав табельну зброю та знаходився у форменому одязі працівника Національної поліції України, виїхали до села Дерегівка Нововодолазького району Харківської області з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_7 .
Так, відповідно частини 3 статті 41 Кримінального процесуального кодексу України, доручення слідчого, прокурора щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом; відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 575 від 30 липня 2017 року «Про затвердження Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» доручення слідчого є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом; відповідне до пункту 7 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: розшукує осіб, які пропали безвісти; відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань оперативне-розшукової діяльності за наявності підстав (наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно - розшукових заходів і засобів, про осіб безвісно відсутніх) надається право опитувати осіб; та таким чином працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виконували свої службові обов`язки.
04 січня 2018 року близько 16 години 00 хвилин працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знаходячись на території поля, що знаходиться за будинком АДРЕСА_2 , будучи при виконанні службових обов`язків, відповідно до вимог частини 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», звернулись до ОСОБА_9 , 14 серпня 1976 року, який також знаходився у вказаному місці, назвавши своє прізвище, посаду, спеціальне звання та діючи відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», звернулись до останнього з метою опитування та встановлення місця знаходження розшукуваної особи.
У вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_4 , у відповідь на законну пропозицію поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про застосування превентивного поліцейського заходу «опитування особи», передбаченого статтею 33 Закону України «Про Національну поліцію», почав висловлюватись нецензурною лайкою на адресу працівника поліції ОСОБА_6 , ображаючи його та погрожуючи фізичною розправою, на що працівники поліції зробили зауваження з приводу поведінки ОСОБА_4 .
У вказаний час та у вказаному місці, у відповідь на зауваження, ОСОБА_4 , діючи умисно, висловлюючись нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, які знаходились при виконанні службових обов`язків, умисно наніс удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_6 чим спричинив йому, згідно висновку експерта № 1-НВ/18 від 05 січня 2018 року, травматичний набряк з крововиливом на повіках правого ока, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження (відповідно до пункту 2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6).
Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані як погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України.
Аналогічне за змістом клопотання було подане самим обвинуваченим ОСОБА_4 через канцелярію суду 29 травня 2023 року та зареєстроване за вхідним № 2774/23-вх.
Прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти клопотання захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України та вказав про наявність правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту, оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, однак строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за скоєння вищезазначеного кримінального правопорушення, на момент розгляду кримінального провадження закінчився. Окрім цього наголосив, що обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від слідства або суду, не вчиняв в цей період інших кримінальних правопорушень. На підставі викладеного, з урахуванням статей 283 288, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України вважав, що подане захисником обвинуваченого та підтримане обвинуваченим клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. На електронну адресу суду ОСОБА_6 направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-257/23-вх. від 14 лютого 2023 року, відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності, повідомивши про відсутність до ОСОБА_4 претензій будь-якого характеру.
У судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового засідання без участі потерпілого, адже є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час розгляду заявленого клопотання, з огляду на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був.
У судовому засіданні на виконання вимог статті 285 Кримінального процесуального кодексу України, обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою підставою, і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Обвинувачений надав свою беззаперечну згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, зазначивши, що це його добровільне рішення.
Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку сторони захисту та прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання й закриття провадження у справі, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження, що були надані прокурором, суд приходить до висновку про можливість його задоволення, виходячи з наступного.
Порядок закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачений параграфами 1 та 2 глави 24 й главою 27 Кримінального процесуального кодексу України.
Приписами частини 1 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
Відповідно до положень пункту 1 частини 2 та частина 8 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
У частині 1 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, яким, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 зазначеного Кодексу є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодексу України та Закон України про кримінальні проступки).
Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (частина 1 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України).
Отже, відповідно до приписів, що міститься у пункті 1 частини 2 статті 284, частині 3 статті 285, частині 4 статті 286, частині 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у статті 49 Кримінального кодексу України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
При цьому, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к вказала, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення статті 49 Кримінального кодексу України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України.
В даній справі, орієнтири, окреслені Верховним Судом у вищенаведеній постанові, дотримано. Так, клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав беззаперечну згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, визначених статтею 49 Кримінального кодексу України, про що не заперечував й прокурор.
Окрім цього, суд бере до уваги, що нормами кримінально-процесуального та кримінального законодавства України не передбачено вимоги щодо визнання вини підозрюваним/обвинуваченим в інкримінованому кримінальному правопорушенні як обов`язкової умови закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Так, Друга судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к (провадження № 51- 2505 ск 21) вказала, що відповідно до статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, такі питання як: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, тощо, суд повинен вирішити при ухваленні вироку. Статтею 372 Кримінального процесуального кодексу України встановлено вимоги, яким має відповідати ухвала. Зокрема, в мотивувальній частині зазначається суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Отже, суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до статті 372 Кримінального процесуального кодексу України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к (провадження № 51-6463км19) указав, що передбачений законом (стаття 49 Кримінального кодексу України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к (провадження №51-2110км19) зазначив, що особа звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження щодо неї у зв`язку із закінченням строків давності. Суд першої інстанції ухвалою відмовив у задоволенні такого клопотання з огляду на невизнання ним своєї вини. Проте, таке рішення не відповідає вимогам закону, а визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України. У зв`язку з цим, суд першої інстанції незалежно від визнання особою вини мав би звільнити її від кримінальної відповідальності.
Враховуючи наведені вище позиції Верховного Суду в даній справі суд не пов`язує таке звільнення із фактом визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.
Санкція вказаної статті, яка на момент вчинення кримінального правопорушення (січень 2018 року) передбачала покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України станом на час скоєння відносилось до злочину середньої тяжкості (в редакції Закону України № 4025-VІ від 15 листопада 2011 року).
У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, з 01 липня 2020 року, санкція частини 2 статті 345 Кримінального кодексу України передбачає покарання за погрозу або насильство щодо працівника правоохоронного органу, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Тобто санкція вищевказаної статті не змінилась.
На даний час кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно з нормами статті 12 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) відноситься до нетяжкого злочину та було вчинено, згідно даних обвинувального акту 04 січня 2018 року.
Відповідно до вимог статті 44 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.
У загальноприйнятому розумінні давність притягнення до кримінальної відповідальності це закінчення вказаних у кримінальному законі строків після вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого особа, що його вчинила, звільняється від кримінальної відповідальності.
Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього стаття 49 Кримінального кодексу України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Стаття 49 Кримінального кодексу України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Так, Кримінальний кодексу України у наведеній вище нормі права встановлює матеріально-правові підстави та матеріально-правові умови звільнення винної особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.
Матеріально-правовою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення (стаття 49 Кримінального кодексу України) є закінчення встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
З огляду на це, під матеріально-правовою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності вважається відсутність обставин, які порушують їх перебіг, до яких закон відносить зупинення та переривання перебігу давності.
Висновок щодо застосування положень статті 49 Кримінального кодексу України викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51 - 5464кмо20).
Так, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений статтею 49 Кримінального кодексу України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами статті 12 Кримінального кодексу України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Ці строки диференційовані залежно від категорії вчиненого кримінального правопорушення.
Так, відповідно до частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;
3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину;
5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, до закінчення даного терміну ухилилась від досудового слідства або суду, а переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та 2 статті 49 Кримінального кодексу України, особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (частини 2 та 3 статті 49 Кримінального кодексу України).
В даному випадку судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України 04 січня 2018 року, доказів того, що після вказаного часу до моменту прийняття цього процесуального рішення судом обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності та має судимість, чи перебував у розшуку, матеріали справи не містять та про наявність вказаних обставин прокурор суду не повідомляв.
Як вже було зазначене вище, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься на даний час до нетяжкого злочину, за вчинення якого він може бути звільнений від кримінальної відповідальності, якщо з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили відповідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України минуло п`ять років.
Оскільки обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 04 січня 2018 року й судом не отримано об`єктивних доказів на підтвердження обставин, які б переривали чи зупиняли перебіг строків давності, вони починають спливати саме з цієї дати (04 січня 2018 року).
Тому на момент прийняття цього судового рішення строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, сплинули (пройшло більше п`яти років), й він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за його вчинення.
Одночасно, із цим діюче законодавство України задля звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачає ще й процесуально-правові підстави, якими є: притягнення особи як обвинуваченого та його згода на таке звільнення.
В силу приписів частин 2 та 3 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення, суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Згідно із частиною 4 статті 286 зазначеного кодифікованого кримінального процесуального закону України, якщо під час здійснення судового провадження яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами частини 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Отже, за змістом статтей 284 288 Кримінального процесуального кодексу України умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність визначених законом підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення та згода обвинуваченого. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.
Усі ці підстави в даній справі є дійсними. Так, ОСОБА_4 надав у судовому засіданні свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою підставою.
При цьому, як вже зазначалося, визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України. Натомість, такою умовою є згода обвинуваченого.
Такі висновки узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 12 листопада 2019 року у справі 566/554/16-к та від 26 березня 2020 року у справі № 288/685/17.
Наведені вище Верховним Судом умови судом також було дотримано, а тому суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнанням обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.
Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1 3 статті 49 Кримінального кодексу України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили. Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
Закриваючи кримінальне провадження, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Судом встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.
Під час проведення досудового розслідування витрати на залучення експерта не понесені.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 49, частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, статтями 31, 35, 37, 100, 118, 122, 124, 126, 284 286, 288, 325, 371, 372, 375, 376, 392, 393, пункт 2 частини 2 статті 395, статтями 532, 533, 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання сторони захисту, а саме обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Речові докази у справі: светр сірого кольору, виготовлений машинною в`язкою з довгими рукавами та горловиною, в області горловини мається застібка у вигляді блискавки, яка перебуває у неробочому стані повернути власнику ОСОБА_4 після набрання ухвалою законної сили.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та потерпілій особі.
Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом семі днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1