У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000067, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу в розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вважає, що при призначені покарання суд першої інстанції неналежним чином врахував стан здоров`я обвинуваченого, який має травму голови, отриману ним у 2009 році та повторну травму у 2022 році, внаслідок чого останній проходив лікування, а також обмежену рухливість пальців лівої руки внаслідок отриманої побутової травми.

Окрім наведеного, апелянт вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 покарання у виді 200 годин громадських робіт не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і перевищує максимальний розмір покарання, визначений ч. 1 ст. 125 КК України (до 200 годин громадських робіт).

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 умисно, не маючи підґрунтя, вчиняв сімейне насильство по відношенню до свого батька ОСОБА_8 , з яким перебував у сімейних відносинах, пов`язаних спільним побутом, а саме дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях на його адресу слів нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим, викликав у останнього пригнічений та тривожний стан.

Так, 19.02.2023 р. приблизно об 11.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час знаходився його батько ОСОБА_8 . Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник раптовий умисел на спричинення його батьку тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх караність, бажаючи їх настання, підійшов до потерпілого та долонями обох рук наніс близько двох ударів в обличчя ОСОБА_8 . Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_5 , підійшов до потерпілого в притул та вкусив останнього за ліву щоку.

В результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця та саден обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне).

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Встановив наявність обставин, які пом`якшують покарання - повне визнання вини та щире каяття, а також обставин, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 проведено у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог ст. ст. 381-382 КПК України, оскільки обставини, встановлені органом досудового розслідування, не оспорювалися обвинуваченим, що підтверджується заявою від 24.02.2023 р., в якій обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, зазначив про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, а також про згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, надану за участі захисника ОСОБА_6 .

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими з огляду на таке.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків. Водночас, обвинувачений ОСОБА_5 хоч і є таким, що не має судимості, втім у 2021 році він був судимий за вчинення умисного корисливого злочину, за що йому призначено покарання у виді штрафу. Однак, це не призвело до позитивних змін в його особистості, не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, і будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив нове кримінальне правопорушення відносно особи, з якою він перебуває у сімейних близьких відносинах - свого батька, який є особою похилого віку, що свідчить про стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого та його очевидне небажання ставати на шлях виправлення.

Зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи стосовно неналежної оцінки даних про стан здоров`я обвинуваченого є необґрунтованими, з огляду на те, що вони існували і на час вчинення кримінального правопорушення, однак жодним чином не вплинули на протиправну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та не стали стримуючим фактором для обвинуваченого від противоправних дій.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, воно відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2023 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3