Справа № 346/549/16-к
Провадження № 11-кп/4808/305/23
Категорія п.12 ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами: прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_11 , на вирок Коломийського міськрайонного суду від 31.03.2023 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого верстатником ПП «Лаванда», останній раз судимого 14.05.2001 р. Коломийським міськрайонним судом за ст.140 ч.3, ст.140 ч.2, ст.145 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; громадянина України,

визнано винуватим за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:

- за п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років ;

- за ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді домашнього арешту залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 08 жовтня 2015 року до 31 липня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 7563,22 грн витрат за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, задоволено та стягнуто на користь ОСОБА_11 250000 грн моральної шкоди.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, на утриманні має двох малолітніх дітей, останній раз судимого 21.07.2022р. вироком Івано-Франківського міського суду за ч.2 ст.194 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці,

визнано винуватим за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:

- за п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років;

- за ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.07.2022р. та за даним вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі - 14 років 4 місяці.

Зараховано ОСОБА_7 в строк остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень покарання - частково відбуте покарання за попереднім вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.07.2022 р.

Строк відбуття остаточно призначеного покарання ОСОБА_7 зараховано з часу фактичного затримання - 31 березня 2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 31.03.2016р. до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4469,08 грн витрат за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, задоволено та стягнуто на користь ОСОБА_11 250000 грн моральної шкоди.

Згідно обвинувачення визнаного судом доведеним, злочини скоєно за наступних обставин.

02 жовтня 2015 року протягом вечора обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розпивали спиртні напої у м. Коломия, в ході чого, ОСОБА_14 поскаржився ОСОБА_13 на невідомого чоловіка, який протягом дня турбує його постійними телефонними дзвінками й нецензурною лайкою. Під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_14 почав телефонувати до невідомого з мобільного телефону ОСОБА_13 , щоб з`ясувати причини дзвінків, однак змістовної розмови не відбулось, що надзвичайно розлютило ОСОБА_14 .

В подальшому обвинувачені направились в квартиру ОСОБА_14 , де продовжили розпивання спиртного. Будучи обуреним поведінкою невідомого під час телефонних розмов, ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_13 зустрітись з невідомим і вчинити з ним фізичну розправу на що той погодився. Для виконання спільного злочинного наміру ОСОБА_14 наполегливо продовжував телефонувати до незнайомого та домовився з ним про негайну зустріч на перехресті вулиць Хмельницького та Петлюри в м. Коломия, під приводом з`ясування стосунків. Під час обговорення спільних злочинних дій обвинувачені домовились завести потерпілого у безлюдне місце та позбавити життя.

Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_14 взяв з квартири дерев`яну палицю, заздалегідь заготовлену для нанесення тілесних ушкоджень, яку передав ОСОБА_13 , а той заховав її у рукав куртки. Після цього вони пішли на призначену зустріч.

03.10.2015 р. біля о 00.10 год. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 зустрілися біля кафе «Звенислава» на перехресті вулиць Хмельницького та Петлюри в м. Коломия з невідомим, який виявився їх спільним знайомим - потерпілим ОСОБА_15 . Жилик одразу розпочав сварку з ОСОБА_15 щодо телефонних дзвінків й розмов та повів його поміж дерев подалі від дороги в напрямку будинку АДРЕСА_3 , а ОСОБА_13 слідував за ними.

Жилик перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних стосунків, реалізовуючи спільний злочинний намір, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, за попередньою змовою групою осіб, став умисно наносити ОСОБА_15 удари кулаками в голову та по тілу, внаслідок чого повалив його на землю. При цьому вибив з рук потерпілого мобільний телефон і, який впав на землю.

ОСОБА_13 на вимогу ОСОБА_14 витягнув з рукава куртки та подав останньому заздалегідь заготовлену дерев`яну палицю для спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Жилик умисно, агресивно, став наносити лежачому потерпілому численні цілеспрямовані удари ногами, руками та дерев`яною палицею в життєво важливу ділянку тіла - голову, а також по тулубу та кінцівках.

ОСОБА_13 будучи об`єднаним з ОСОБА_14 єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приєднався до нього та також умисно став наносити ОСОБА_15 ногами численні цілеспрямовані удари по голові, тулубу та кінцівках.

В результаті спільних злочинних дій обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 спричинили ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани лобної ділянки зліва (лінійно-звивистої форми; з гострими кінцями; з нерівними осадненими, кровонапливними краями та тканинними перетинками у дні); численних саден та синців, на фоні травматичного набряку м`яких тканин, на волосистій частині голови та обличчі ( в тім`яній, лівій завушній, лобній, орбітальних, виличних та щічних ділянках, в ділянках спинки носа, підборіддя та губ, з розривами слизової оболонки останніх); відповідних їм протяжних (великих за площею та глибиною) просякаючих крововиливів у м`яких тканинах волосистої частини голови та обличчя, крововиливів в оболонках лівого ока; багатоуламкового перелому носових кісток, з відривом від них хрящів носа; вогнищевих обмежено-дифузних субарахноїдальних крововиливів в межах скроневих, тім`яних та лобних часток; численних, значних розмірів, синців в ділянках передньої, правої бокової, лівої бокової та задньої поверхонь грудної клітки; відповідних їм протяжних (великих за площею та глибиною), масивних, переважно, на всю товщу грудної стінки, крововиливів у підшкірно-жировій клітковині та м?язах грудної клітки, з розповсюдженням на поперекову ділянку; лінійного перелому лівої лопатки та неповного поперечного перелому 11 ребра зліва; відповідних останньому крововиливів у тканину лівої легені (вогнища забою); численних, значних розмірів синців та саден на їх фоні, на різних поверхнях рук; відповідних їм, значних розмірів, масивних крововиливів у підшкірно-жировій клітковині та м?язах рук, з розміщенням підшкірно-жирової клітковини на лівому передпліччі та багатоуламковим переломом лівої ліктьової кістки; трьох забійних ран в ділянці лівої гомілки; численних, значних розмірів, синців та саден на їх фоні, на різних поверхнях ніг та в сідничних ділянках; відповідних їм, значних розмірів, масивних крововиливів у підшкірно-жировій клітковині та м?язах, з розміщенням підшкірно-жирової клітковини на гомілках та багатоуламкового перелому правої великогомілкової кістки, які згідно висновку експерта № 177 судово-медичної експертизи, в комплексі, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за попередньою змовою між собою, умисно нанесли ОСОБА_15 цілеспрямовані, численні, не менше 35 ударів, з них не менше 11 в життєво важливу ділянку тіла - голову, а також не менше 6 в ділянку тулубу, не менше 7 в ділянки рук та не менше 11 в ділянки ніг і в момент нанесення згаданих ударів обвинувачені усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачали суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажали їх настання - смерті ОСОБА_15 .

Після спричинення тілесних ушкоджень, у обвинувачених виник умисел на відкрите викрадення майна потерпілого, групою осіб, і реалізовуючи такий спільний злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_14 обшукав кишені лежачого на землі ОСОБА_15 , який внаслідок отриманих травм не міг чинити опору, а не знайшовши нічого цінного, обвинувачені відкрито заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_15 марки «Нокіа» вартістю 500 грн., який знаходився на землі.

Після цього, обвинувачені з місця події втекли, залишивши потерпілого лежати на землі, будучи впевненими, що останній від отриманих численних травм не виживе. Викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Побитого потерпілого ОСОБА_15 виявили перехожі, які викликали швидку медичну допомогу. Після доставки потерпілого до Коломийської ЦРЛ останній цього ж дня від отриманої поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок, з множинними травмами м`яких тканин тіла, переломами кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, розвитком тканинної крововтрати та шоку (травматичного та гіповолемічного), помер.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду потерпіла ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах:

- потерпіла ОСОБА_11 вважає вирок незаконним в частині призначеного покарання, яке вважає надто м`яким.

Зазначає, що судом не надано належної оцінки особам обвинувачених, тому факту, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнав своєї вини, не покаявся у вчиненому, не попросив пробачення у потерпілої, не відшкодував завданих моральних збитків. Обвинувачений ОСОБА_8 визнав частково свою вину, не покаявся у вчиненому, не просив пробачення у потерпілої, не відшкодував завданих моральних збитків. Отже, судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винних, ставлення обвинувачених до вчинених кримінальних правопорушень.

Просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років кожному обвинуваченому.

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11

- захисник ОСОБА_9 вважає вирок незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, судом першої інстанції не було надано належної оцінки компакт-дискам з відеозаписами із камер відеоспостереження з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також висновку експерта №09/12-1319 від 23.12.2015 року. Зазначені докази не підтверджують участь ОСОБА_8 у вчиненні вбивства, оскільки палицю він не тримав і на його одязі не виявлено волокон одягу потерпілого ОСОБА_15 .

Крім того, суд не дав належної оцінки показанням судово-медичного експерта ОСОБА_16 , згідно яких він трасологічних досліджень не проводив, а висновок щодо механізму тілесних ушкоджень і «нападників» був зроблений на підставі описової частини постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи.

Також, на думку захисника, суд у вироку не мотивував прийняття одних доказів та відхилення інших і взяв до уваги лише докази сторони обвинувачення.

При цьому, захисник наполягає, що доказів про наявність попередньої змови обвинувачених не існує, а тому кваліфікація їх дій невірна.

Обґрунтовуючи доведеність винуватості, суд безпідставно врахував показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які він давав на досудовому розслідуванні під фізичним та психологічним тиском працівниками поліції.

Також вважає цивільний позов потерпілої необґрунтованим.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Також з вироком суду, не погодився прокурор та подав апеляційну скаргу. Перед судовими дебатами прокурор відмовився від апеляційної скарги. Учасники апеляційного розгляду просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені та їхні захисники підтримали апеляційні скарги сторони захисту та наполягали на їх задоволенні. Апеляційну скаргу потерпілої просили залишити без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_11 та її представник заперечували проти апеляційних скарг сторони захисту та просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілої.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, а апеляційну скаргу потерпілої просив вирішити на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що заяву про відмову від апеляційної скарги прокурора слід задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Що стосується апеляційних скарг потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , апеляційний суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Цих вимог дотримано судом першої інстанції в повній мірі.

Так, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за обставин викладених у вироку. При цьому, на доведеність цих обставин суд навів аналіз безпосередньо досліджених доказів, які містяться - у показаннях потерпілої, свідків, протоколах огляду місяця події, слідчого експерименту, обшуку, висновках судових експертиз та інших джерелах. Також суд у вироку виклав свої мотиви, щодо визнання доказів належними, допустимими і достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинувачених.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції сторонами кримінального провадження суду не надано.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілої та свідків, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги захисника, що не всі обставини викладені у вироку доведені дослідженими доказами, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Так на наявність попередньої змови між обвинуваченими вказує узгодженість їх спільних дій в організації зустрічі з потерпілим серед ночі, прямування у безлюдне місце, завчасне приготування палиці, спільне знищення та приховування знаряддя злочину та речових доказів. На ці факти вказує сукупність доказів досліджених судом та взятих до уваги.

Серед інших доказів, судом правильно враховано, що експертами виявлено під нігтями потерпілого ОСОБА_17 мікросліди крові та епітельної тканини людини та виявлено антиген ОСОБА_18 який не властивий потерпілому, проте може походити від обвинуваченого ОСОБА_8 .

У протоколі тимчасового доступу до інформації зафіксовано, що в результаті огляду встановлено здійснення неодноразових дзвінків з телефонного номера обвинуваченого ОСОБА_8 на телефон потерпілого ОСОБА_17 .

Це ж підтверджується і роздруківкою вхідних вихідних дзвінків по номеру потерпілого ОСОБА_17 .

Також, згідно висновку експерта, на предметах одягу ОСОБА_8 виявлено волокна-нашарування які мають спільну родову належність з волокнами штанів та куртки потерпілого ОСОБА_17 .

Окрім інших доказів, про такі спільні дії з ОСОБА_14 вказував сам обвинувачений ОСОБА_13 під час слідчого експерименту, який проводився у присутності та за участі його захисника - адвоката ОСОБА_19 . В ході цього слідчого експерименту було встановлено місця на території заводу «Коломиясільмаш», де виявлено та вилучено викрадений телефон потерпілого та одяг обвинуваченого (кросівки, джинсові брюки, спортивну куртку, кепку, шкарпетки). Зазначений доказ суд оцінив у сукупності з іншими та обґрунтовано взяв його до уваги.

Також суд першої інстанції перевірив заяву ОСОБА_13 про застосування до нього працівниками поліції незаконних методів слідства під час проведення слідчого експерименту.

Суд першої інстанції оцінив таку заяву ОСОБА_13 критично, оскільки така версія з`явилася лише у 2022 році і вона не знайшла підтвердження в ході досудового розслідування кримінального провадження за ст.373 КК України відносно працівників поліції за заявою обвинуваченого. Кримінальне провадження було закрито через відсутність складу злочину в діях працівників поліції.

Враховуюче наведені обставини та докази, доводи захисника, що ОСОБА_13 не ніс в руках палицю і на одязі потерпілого не було виявлено волокон з одягу ОСОБА_13 , не спростовують висновків суду першої інстанції про його винуватість у скоєнні вбивства за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_14 .

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи захисника про неналежну оцінку показань експерта ОСОБА_16 .

Так під час допиту експерт ОСОБА_16 надав показання, якими підтвердив свої твердження викладені у висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 №177 від 03.10.2015р. та не поставив під сумнів правильність застосування відповідних методик щодо проведення судово-медичної експертизи.

Крім того, слід зазначити, що у висновку експерта №177 відсутні висновки щодо кількості осіб, що заподіювали тілесні ушкодження, а лише зазначено: «враховуючи розташування пошкоджень на різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_15 , слід вважати, що в процесі спричинення йому ушкоджень положення його тіла змінювалось по відношенню до травмуючи предметів». Фраза про заподіяння тілесних ушкоджень «нападниками» взята експертом в лапки та зазначено що це запитання поставлене слідчим перед експертом. Постановка перед експертом такого запитання ніяким чином не вплинуло на його висновки, оскільки він з`ясовував лише кількість тілесних ушкоджень, їх характер, локалізацію, ступінь тяжкості та механізм заподіяння. Зазначений висновок СМЕ ніяким чином не встановлює кількість осіб, діями яких заподіяні тілесні ушкодження.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає процесуальних порушень на які вказував захисник в своїй апеляційній скарзі.

Доводи апеляційних скарг щодо незгоди з розміром стягнутої з обвинувачених на користь потерпілої моральної шкоди, завданої їх злочинними діями, апеляційний суд вважає необґрунтованими. Сума задоволених позовних вимог відповідає характеру та розміру заподіяної шкоди та тяжкості суспільно-небезпечних наслідків вчинених злочинів.

Суд першої інстанції мотивуючи своє рішення в цій частині обґрунтовано виходив із вимог розумності та справедливості, врахував характер, обсяг, тривалість та глибину душевних страждань потерпілої та прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди у повному обсязі.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Призначені покарання відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених злочинів та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи. Також призначені покарання є необхідними й достатніми для виправлення обвинувачених і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ними, так і іншими особами.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок є обґрунтованим, вмотивованим та законним, а тому підлягає залишенню без змін.

Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, воно підлягає задоволенню.

Як зазначалося вище, вироком Коломийського міськрайонного суду від 31.03.2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 за даним вироком із застосуванням ст.ст.70 ч.1, 70 ч.4 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 14 років 4 місяці.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 рахується з дня його фактичного затримання, тобто з 31 березня 2016 року.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дві позбавлення волі починаючи з 31.03.2016 року по день набрання цим вироком законної сили.

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми права, станом на 19.09.2023 року обвинувачений ОСОБА_7 фактично відбув покарання призначене вироком Коломийського міськрайонного суду від 31.03.2023 року.

За таких обставин, у разі відсутності інших підстав для тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, він підлягає негайному звільнення у зв`язку із відбуттям призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 31.03.2023 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 31.03.2016 року по 19.09.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким що відбув покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду від 31.03.2023 року.

Обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ч.5 ст. 202 КПК України негайно звільнити з-під варти, якщо в уповноваженої особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Копію ухвали направити до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарання №12» - для негайного виконання, якщо в уповноваженої особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання його під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою - з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4