УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 ,

про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 18.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000506,

установив:

15.05.2023 старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 звернувся із клопотанням погодженим з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000506, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2022, про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000506 від 18.11.2022, за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України та за підозрою ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

21.02.2023 ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

22.02.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.02.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.04.2023 без визначення розміру внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.04.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.05.2023 без визначення розміру внесення застави.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив про достатність даних, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити інкриміновані йому дії, що підтверджується доданими до клопотання матеріалами, та вказав, що метою продовження строку застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК України.

Крім того, в обґрунтування продовження строків тримання відносно підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, слідчим в клопотанні зазначено про неможливість закінчити досудове розслідування, у зв`язку із необхідністю у проведенні значної кількості слідчих (розшукових) та процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень.

Оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 спливає 21.05.2023, а для виконання зазначених у клопотанні слідчих та процесуальних дій потрібен додатковий час, а також враховуючи обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились, слідчий, за погодженням з прокурором, просить суд продовжити строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 без визначення розміру застави, у межах строку досудового розслідування, звертаючи увагу суду на те, що більш м`які запобіжні заходи не є достатніми для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, вважала, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є обґрунтованими та підтверджуються зібраними матеріалами в ході досудового розслідування, просила задовольнити клопотання та продовжити підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки у органу досудового розслідування ще є необхідні процесуальні дії, які потрібно провести.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, надав письмові заперечення в яких зазначив, що ОСОБА_5 є несудимим, постійно проживає за місцем своє реєстрації разом із своїми батьками, тобто має міцні соціальні зв`язки, має численні хронічні захворювання внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим лікування в умовах слідчого ізолятора є ускладненим. ОСОБА_5 не має у власності нерухомого майна та транспортних засобів, є особою молодого віку. Крім того, зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять обґрунтованих доказів того, що ОСОБА_5 є організатором злочинної групи та особисто збував зброю, наркотичні засоби і психотропні речовини. Також зазначив, що ризики, враховані первісно при застосуванні запобіжного заходу зменшилися, прокурором не наведено нових достатніх обґрунтованих ризиків, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або у випадку продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 визначити заставу у розмірі 207 120 грн.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та проти задоволення клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000506 від 18.11.2022.

22.02.2023 ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

22.02.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Постановою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 від 15.04.2023 у кримінальному № 0000506 від 18.11.2022 продовжено строку досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 21.05.2023.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.02.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.04.2023 без визначення розміру внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.04.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.05.2023 без визначення розміру внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.05.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000506 від 18.11.2022 продовжено до п`яти місяців.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У свою чергу, правила, передбачені для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, врегульовані параграфом 1 Глави 18 Розділу ІІ, зокрема, статтями 176-178, 184-198 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

Водночас, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення вказаного питання не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Так, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Водночас, при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя повинен переконатися, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та відсутність обставин, які є підставою для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою мають враховуватися у відповідності до ч. 3 ст. 199 КПК України й наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 , знаючи, що за кримінальні правопорушення, вчинення яких йому інкримінуються, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Слід зазначити, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, а також дані про особу підозрюваного, слідчий суддя, приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, теж залишається існувати та вірогідність його настання є досить високою. Крім того, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування наразі триває.

Крім того, слідчий суддя враховує, що відповідно до довідки № 16-17022023/32210 щодо вимоги про судимість, ОСОБА_14 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за ч. 1 ст. 309 КК України.

Також слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , його вік, стан здоров`я, сімейний стан, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, а також відведену йому роль у вчиненні інкримінованих правопорушеннях, з урахуванням чого слідчий суддя не знаходить підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховуючи наявні ризики, підвищену суспільну-небезпеку інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, в даному випадку загальносуспільний інтерес переважає його інтереси на особисту свободу.

Слід зазначити, що слідчим суддею не встановлено обставин, що за станом здоров`я підозрюваний не може утримуватися в умовах слідчого ізолятору.

Отже, слідчий суддя вважає доведеним наявність раніше заявлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує прокурор, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню, оскільки, в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі», тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, яка - незважаючи на презумпцію невинуватості - переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Також слідчий суддя вважає, що слідчим доведено й об`єктивні обставини, що полягають у неможливості завершити досудове розслідування в межах строку дії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.04.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слід зауважити, що у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя може не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Враховуючи обсяг підозри у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, враховуючи вищезазначену роль відведену підозрюваному у вчиненні інкримінованих правопорушеннях, особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, з огляду на високий ступінь встановлених ризиків, застосування застави у даному випадку також не зможе забезпечити ефективного уникнення встановлених ризиків, у зв`язку з чим застава не застосовується.

З урахуванням вимог частин 3 та 5 статті 115 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування до 16.07.2023.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 21, 22, 176, 183, 197, 199, 309, 372, 532, частиною 2 статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначити в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 липня 2023 року включно.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1