ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №619/1277/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/459/23
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 03 березня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1971 року народження, на 60 діб, до 28 квітня 2023 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що розгляд питання про продовження строку тримання під вартою відбувся без перевірки доказів, за відсутності свідків, на які є посилання прокурора у клопотанні. Вважає, що необґрунтоване його утримання під вартою протягом двох років і трьох місяців, а також нехтування довідкою про стан його здоров`я, свідчить про залежність та однобічність cудді. Зауважив, що на час розгляду клопотання прокурора захисник не був ознайомлений із матеріалами справи у повному обсязі; приймав участь у судовому засіданні через відеоконференцзв`язок, що позбавило його права на конфіденційне спілкування із ним. Також зауважив, що на час звернення із апеляційною скаргою, оскаржувана ухвала не була йому вручена. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Прокурор, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надав, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, розбійному нападі за попередньою змовою, з проникненням у житло, з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя потерпілого, та було завдано значну матеріальну шкоду, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово судимий, не одружений, законних джерел доходу не має, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може переховуватись від правоохоронних органів та суду або вчинити новий злочин.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти потерпілого із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, зазначене свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілого, в разі обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Що стосується посилань обвинуваченого на необ`єктивність і однобічність головуючого судді, колегія суддів не бере до уваги, оскільки останнім з цього приводу не наведено жодних конкретних даних.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги доводи обвинуваченого про ігнорування суддею довідки про стан його здоров`я.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що стороною захисту не було надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_7 захворювання чи інвалідності і неможливості у зв`язку із захворюванням чи інвалідністю знаходитися під вартою.

Посилання обвинуваченого, як на підставу для скасування судового рішення, проведення розгляду питання про продовження строку тримання під вартою за відсутності свідків, є безпідставними, оскільки нормами КПК України, які регулють порядок проведення розгляду вищевказаного питання, не передбачена обов`язкова участь вказаних ОСОБА_7 осіб.

Слід відзначити, що проведення судового засідання у режимі відеоконференції, не позбавляє учасників процесу права заявити клопотання про надання часу на конфіденційне спілкування.

Враховуючи, що обвинуваченим не було зазначено в апеляційній скарзі про відмову суду у задоволенні такого клопотання, колегія суддів не бере до уваги доводи останнього в цій частині.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи обвинуваченого про те, що оскаржувана ухвала не була вручена йому у строк апеляційного оскарження, оскільки для особи, що перебуває під вартою, перебіг строку на апеляційне оскарження починається з дня вручення її копії судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 03 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: