Провадження №1-кп/127/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

До суду через електронні засоби зв`язку електронний суд надійшло клопотання захисника обвинуваченого про зміну застосованого до останнього запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби. Клопотання мотивоване тим, що застосування запобіжного заходу у видгляді цілодобового домашнього арешту перешкоджає відвідуванню обвинуваченим лікарів, працевлаштуванню з метою утримання малолітніх дітей та догляду за його матір`ю, яка є інвалідом і потребує стороннього догляду.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні. Зокрема, прокурор зазначив, що копія клопотання йому надана не була, при цьому зауважив, що гарантійні листи, копії яких надані суду в якості додатків до клопотання, створені штучно. Крім того, зауважив, що після звільнення обвинуваченого з-під варти пройшов незначний час, який не дозволяє зробити висновки про процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 вважає, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника і просив його задовольнити.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Порядок вирішення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу регламентований статтею 201 глави 18 КПК. Зокрема, частиною першою статті 201 КПК регламентовано, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до частини другої статті 201 КПК копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Згідно з частиною третьою статті 201 КПК до клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

З поданого до суду клопотання випливає, що вимоги частини першої та другої статті 201 КПК при його поданні до суду були дотримані, натомість не були дотримані вимоги пункту 3 частини третьої статті 201 КПК. Тому посилання прокурора в цій частині суд вважає слушними. Разом з тим, суд враховує, що сторона обвинувачення не заперечувала проти розгляду клопотання захисника, не погоджуючись з його доводами, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторони захисту по суті й надати доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

За клопотанням сторони захисту суд 07.06.2023 постановив ухвалу про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд врахував, зокрема, відомості про стан здоров`я обвинуваченого. Також предметом обговорення під час вирішення клопотань сторін кримінального провадження щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу були і гарантійні листи щодо працевлаштування обвинуваченого. Під час зазначеного обговорення обвинувачений та його захисник посилались на те, що працевлаштування обвинуваченого можливе і за умови роботи дистанційно. При цьому суд враховує, що у додатках до клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу захисник надала копії лисів, зі змісту яких випливає, що ОСОБА_5 може бути працевлаштований. Разом з тим, надані суду документи не містять доказів вжиття обвинуваченим реальних заходів, спрямованих на працевлаштування і не містять підтвердження посилання обвинуваченого та його захисника про неможливість виконання роботи дистанційно, про що останні зазначали під час вирішення питання щодо доцільності подальшого утримання обвинуваченого під вартою. Тому, оцінюючи доводи сторін кримінального провадження у цій частині, суд вважає, що наявність листів про наміри, на які захисник та обвинувачений посилаються як на підставу для задоволення клопотання, судом мають бути оцінені критично.

Як на підставу для задоволення клопотання захисник обвинуваченого посилалась на необхідність обвинуваченому ОСОБА_5 відвідувати лікарів з метою лікування. Оцінюючи зазначені доводи захисника, суд враховує, що саме у зв`язку з наявністю ризику невідворотної втрати (погіршення) стану здоров`я обвинуваченого суд змінив застосований до обвинуваченого запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт. Також суд враховує, що після звільнення обвинуваченого з-під варти за клопотання захисника обвинуваченого суд надав обвинуваченому ОСОБА_5 дозвіл на залишення місця свого проживання з метою отримання необхідної медичної допомоги. Факт реалізації такого дозволу та звернення обвинуваченого за необхідною медичною допомогою був підтверджений захисником документально. Натомість надані суду матеріали не містять доказів того, що надання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідної медичної допомоги за умови застосованого до нього запобіжного заходу не можливе. Тому посилання захисника на цю обставину як на підставу для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу суд також оцінює критично.

Захисник обвинуваченого послалась на те, що до затримання обвинувачений здійснював догляд за його матір`ю, яка є інвалідом і потребує стороннього догляду. З наданих суду копій документів випливає, що посилання захисника на те, що мати обвинуваченого є інвалідом і потребує стороннього догляду підтверджені. Разом з тим, надані суду матеріали не містять відомостей, що мати обвинуваченого ОСОБА_5 не має інших родичів, які можуть здійснювати догляд за нею. Крім того, з матеріалів кримінального провадження випливає, що згідно із застосованим до обвинуваченого запобіжним заходом адреси проживання обвинуваченого та його матері не тотожні. Саме тому суд вважає, що на час вирішення клопотання сторони захисту не були підтверджені зазначені вище обставини.

Оцінюючи доводи учасників кримінального провадження щодо наявності ризиків, які передбачені кримінально-процесуальним законом як підстава для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд кримінального провадження завершений, а тому вирішення даного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд вважає слушними посилання захисника обвинуваченого на те, що згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ домашній арешт визнаний обмеженням волі. Разом з тим, суд також враховує, що згідно з наявними у матеріалах кримінального провадження документами під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_5 був оголошений у розшук у зв`язку з ухиленням від органів досудового розслідування. Постановляючи ухвали про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт, суд надав оцінку доводам захисника обвинуваченого в частині того, що сам факт перебування обвинуваченого у розшуку не може свідчити про його ухилення від органів досудового розслідування. При оцінці зазначених доводів захисника обвинуваченого суд врахував висновки, викладені ВС у постанові від 02.03.2023 (справа № 382/1118/21) згідно з якими зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі не може свідчити про ухилення від слідства. Також суд зауважив, що вирішення питання в цьому контексті потребує дослідження доказів, зібраних у кримінальному провадженні у їх сукупності. А таке дослідження, як суд зазначив вище, має бути здійснене у судовому засіданні згідно з приписами § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Разом з тим, суд враховує, що з`ясування обставин справи у кримінальному провадженні не закінчене, потерпілі та свідки у кримінальному провадженні не допитані, оскільки суд здійснює дослідження письмових доказів та доданих до них відеозаписів. Відомості, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово з об`єктивних причин, суду не надані. Саме тому суд вважає, що на цей час правові підстави для задоволення поданого захисником обвинуваченого клопотання відсутні.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з домашнього арешту цілодобово на домашній арешт в певний період доби відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: