Справа № 761/4026/23
Провадження № 1-кп/761/2489/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

провівши відкрите судове засідання в залі суду у м. Києві, в режимі відеоконференції, із розгляду кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000532 від 19.10.2022, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має малолітню доньку 2014 р.н., непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000532 від 19.10.2022 відносно ОСОБА_2 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою від 18 липня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_2 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 15 вересня 2023 року включно.

В судовому прокурор оголосив письмове клопотання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, обумовлюючи обставинами кримінального правопорушення, його ступенем тяжкості, наслідками його вчинення, даними, які характеризують обвинуваченого та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка, експерта, спеціаліста, у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначив, що визначені раніше ризики у відповідності зі ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати. Окремо прокурор вказував, що попередня ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 перевірялась колегією суддів Київського апеляційного суду 04 вересня 2023 року, і за наслідками такої перевірки ухвала Шевченківського районного суду м. Києва була залишена без змін.

Захисник ОСОБА_5 оголосив письмові заперечення на клопотання прокурора, та наголошував в судовому засіданні, що заявлені прокурором ризики - не доведені. Просив відмовити у задоволенні клопотання, або зменшити визначений розмір застави до розмірів, передбачених положеннями КПК України. Свої заперечення виклав у письмовій формі і надав суду.

Обвинувачений ОСОБА_2 підтримав свого захисника, стверджував, що не перебував у міжнародному розшуку.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст.ст.183, 331 КПК України, приходить до наступного висновку.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_2 , які утворюють сукупність кримінальних проступків, нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, міри покарання, яка, з урахуванням положень ст. 68 КК України, може бути призначена обвинуваченому, у разі доведення його винуватості, а усвідомлення обвинуваченим цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому судом у контексті наявності ризику переховуватися від суду враховується, що жодних відомостей про наявність у обвинуваченого офіційного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, зокрема відомостей, що ОСОБА_2 проживає зі своєю малолітньою дитиною та утримує її, інших факторів, які б могли свідчити про наявність запобіжників у обвинуваченого, що може перешкодити останньому вільно залишити своє постійне місце проживання з метою ухилення від кримінального провадження - суду надано не було.

Водночас ОСОБА_2 притягається до кримінальної відповідальності ще й в рамках іншого кримінального провадження, за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, більш того, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту раніше вже було доведено, що в рамках того кримінального провадження ОСОБА_2 перебував у розшуку, що свідчить про те, що обвинувачений може допустити грубе порушення своїх процесуальних обов`язків і в даному кримінальному провадженні, з огляду на що, суд приходить до висновку про високу ймовірність наявності вказаного ризику для обвинуваченого ОСОБА_2 .

При цьому, суд враховує і зміст раніше наданої стороною захисту ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2022 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_2 , який на той момент мав статус підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, п.12 ч.2 ст.115; ч.1 ст.263 КК України в рамках кримінального провадження №0001667 від 09.07.2018 року.

Суд звертає увагу, що зі змісту вказаної ухвали вбачається, що підставою для такої відмови був той факт, що ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 грудня 2021 року клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, п.12 ч.2 ст.115; ч.1 ст.263 КК України - задоволено та надано дозвіл на затримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу, для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В той же час, станом на день винесення такої ухвали підозрюваний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і не був затриманий та доставлений до суду для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому в ході розгляду вищевказаного клопотання, прокурор зазначав, що місцезнаходження ОСОБА_2 на той момент встановлено не було.

Вказане додатково доводить обгрунтованість заявленого прокурором в даному судовому засіданні ризику того, що ОСОБА_2 може переховуватись від суду у разі незастосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже свідчить про те, що в рамках іншого кримінального провадження ОСОБА_2 вже здійснював відповідні дії, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування і слідчого судді.

Оцінюючи доводи захисника про необгунтованість постанов слідчого у кримінальному провадженні №0001667 від 09.07.2018 року від 11.01.2022 року та 17.01.2022 року, суд роз`яснює учасникам, що суд, відповідно до положень ст. 26 КПК України, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Так, стороною захисту не надано жодних відомостей, що зазначені постанови слідчого у кримінальному провадженні №0001667 від 09.07.2018 року були скасовані у передбаченому законом порядку, водночас надавати власну оцінку обгрунтованості таких постанов суд не може, з огляду на відсутність повноважень на вчинення будь-яких дій у кримінальному провадженні №0001667 від 09.07.2018 року, під час здійснення судового розгляду кримінального провадження №0000532 від 19.10.2022. А тому, доводи захисника про необгрунтованість зазначених постанов слідчого у іншому кримінальному провадженні, та відсутність підстав для їх винесення органом досудового розслідування, за умови, що суду не надано відомостей про скасування таких постанов у законному порядку, станом на день розгляду даного клопотання прокурора в межах кримінального провадження №0000532 від 19.10.2022, є такими, що не грунтуються на будь-яких належних доказах, з огляду на що, видаються суду голослівними.

В той же час, суд нагадує, що керуючись положеннями ст. 94 КПК України, не вважає, що будь-який доказ у кримінальному провадженні, зокрема і надані прокурором в якості доказів існування ризику переховування ОСОБА_2 , постанови старшого слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 11.01.2022 та від 17.01.2022, могли самі по собі беззаперечно доводити стверджувані прокурором обставини. Водночас, суд оцінює існування таких постанов та зазначені у них підстави для прийняття відповідних процесуальних рішень, у сукупності з іншими наданими обома сторонами доказами.

Крім того, не залишаються поза увагою суду і доводи захисника про те, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути підставою для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і суд вважає такі доводи цілком обгрунтованими та погоджується з захисником про недопустимість такого підходу до вирішення питання про доцільність продовження найсуворішого запобіжного заходу, за якого сама по собі тяжкість висунутих особі обвинувачень була б єдиною підставою для задоволення клопотання сторони обвинувачення. Водночас, суд нагадує учасникам кримінального провадження, що, згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства. Разом з тим, суд наголошує, що при винесенні рішення не спирається виключно на тяжкість обвинувачення, проте оцінює всі доводи сторін та докази якими вони ці доводи обґрунтовують в сукупності, де тяжкість обвинувачення є лише одним з факторів, що беруться до уваги.

При цьому суд нагадує про те, що в рамках даного кримінального провадження не були допитані в судовому засіданні свідки, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання ризику незаконного впливу на свідків з огляду на характер правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_2 .

Отже, з`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_2 , на які послався прокурор у своєму виступі, обґрунтовуючи необхідність обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду, та чи переважають характеризуючі дані щодо особи обвинуваченого ці ризики, суд враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи вказані факти, суд справедливо доходить до висновку, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на інший, не пов`язаний із триманням під вартою запобіжний захід, не лише не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити правам та охоронюваним законом інтересам суспільства.

За таких умов, враховуючи наявні ризики, суд, доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_2 , наявність постійного місця проживання, наявність, стверджуваної захисником, необхідності утримувати малолітню дитину та батьків похилого віку, за відсутності офіційного джерела доходу, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_2 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Згідно ч.3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, та визначаючи розмір застави, суд у відповідності до вимог закону повинен навести аргументи на користь того, що застава саме у такому розмірі спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави що щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину може становити від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В контексті цього питання судом враховується ґрунтовність ризиків, на які вказує прокурор, при цьому судом також береться до уваги, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень, зокрема і особливо тяжкого кримінального правопорушення, здійснивши, відповідно до змісту держаного обвинувачення, самовільне присвоєння владних повноважень та звання службової особи пов`язане із використанням підробленого службового посвідчення працівника Служби безпеки України, водночас такі дії були поєднані із замахом на заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, при цьому такі дії вчинені під час воєнного часу та безпосередньо пов`язані із державною політикою, направленою на відсіч збройної агресії, розв`язаної російською федерацією проти України, при цьому сторона обвинувачення стверджує, що внаслідок своїх дій обвинувачений злочинним шляхом отримав грошові кошти в сумі 250000 доларів США, що станом на день вчинення інкримінованого ОСОБА_2 обвинувачення згідно офіційного курсу НБУ становило 9142150 (дев`ять мільйонів сто сорок дві тисячі сто п`ятдесят) гривень.

При цьому, судом враховуються доводи обох сторін під час вирішення питання щодо розміру необхідного для забезпечення належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Так суд вважає, що враховуючи викладені в обвинувальному акті обставини, в даному випадку доцільним буде застосувати висновки викладені в рішенні ЄСПЛ, зокрема «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010. У зазначеному рішенні ЄСПЛ прийшов до висновку, що хоча, у відповідності до положень Конвенції розмір застави повинен оцінюватися, як правило, з огляду на особу обвинуваченого і його майновий стан, за певних обставин не буде безпідставним врахування також і завданої шкоди, відповідальність за яку покладається на обвинуваченого - при цьому такий підхід був визнаний Європейським судом з прав людини таким, що не суперечить пункту 3 статті 5 Конвенції.

Визначаючи відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, суд з урахуванням фактичних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_2 слід визначити розмір застави у виді 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 4 026 000 (чотири мільйони двадцять шість тисяч) гривень, враховуючи, що зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі сплати його, ОСОБА_2 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права обвинуваченого, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_2 суд не вбачає.

Разом з тим, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_2 такі обов`язки, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, здати закордонний паспорт чи інший документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Строк дії ухвали слід встановити до 10 листопада 2023 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10 листопада 2023 року включно.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 4 026 000 (чотири мільйони двадцять шість тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави:

Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві,

,

МФО: 820172,

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ,

р/р: № UA1012089,

призначення платежу: застава за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року по справі № 761/4026/23.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати закордонний паспорт чи інший документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

Контроль за виконанням ухвали - покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити для виконання до Державної Установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, обвинуваченим, його захисником.

Повний текст ухвали оголосити 15 вересня 2023 року о 10 год. 50 хв.

Суддя ОСОБА_1