ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/1950/20 Номер провадження 11-кп/814/583/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000301 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_11 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто на корись потерпілого ОСОБА_10 29 003 грн. 07 коп. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

08 березня 2020 року, близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_9 знаходився поблизу під`їзду будинку №25 мікрорайону №1 м. Лозова Харківської області, де на грунті особистих неприязних відносин у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_10 , в ході якого, у результаті раптово виниклого умислу, обвинувачений підняв з підлоги, невстановлений судовим слідством тупий предмет, що був поміщений в полімерний пакет, та наніс ним один удар в область голови потерпілого, від чого останній упав на асфальтоване покриття, потім ОСОБА_9 наніс удар ногою в область голови ОСОБА_10 .

Внаслідок зазначених дій потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у вигляді втиснутого багатоуламкового перелому тім`яної та потиличної кісток зліва з забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості і забитої рани у лівій тім`яно-потиличній ділянці, на правій вушній раковині та в правій завушній області.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, - ст. 75 КК України, що потягло за собою неправильне та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, не одружений, не працює, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, шкоду потерпілому не відшкодував. Крім того, просить взяти до у ваги думку потерпілого, який просить призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі.

У апеляційній скарзі потерпілий просив вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років та повністю задовольнити заявлені потерпілим позовні вимоги.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд помилково врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину лише після того, як потерпілий попросив у судовому засіданні призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Зазначає, що ОСОБА_9 було частково відшкодовано шкоду потерпілому лише у день судових дебатів, тим самим, намагаючись уникнути реальної міри покарання. Просить взяти до уваги, що після отриманих травм ОСОБА_10 залишився інвалідом та той факт, що до 15 червня 2021 року ОСОБА_9 визнавав у повному обсязі всі матеріальні вимоги, зазначені у позові.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника потерпілого в підтримку поданих ними апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку суду, та правильність правової кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України є не судимим, із середньою освітою, не військовозобов`язаний, перебуває у цивільному шлюбі, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; відсутність обставин, які обтяжують покарання; висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.

У той же час, колегія суддів, з урахуванням викладених обставин, вважає, що покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 121 КК України буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, доводи потерпілого та прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_9 покарання, а саме - застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, є слушними.

Обираючи ОСОБА_9 покарання та звільняючи від його відбування, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 75 КК України, не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення та завдані ним наслідки, особу обвинуваченого.

Крім того, місцевий суд при призначенні покарання та при застосуванні положень ст. 75 КК України помилково посилався на щире каяття обвинуваченого, як обставину, що пом`якшує покарання.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики Верховного Суду, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Разом з тим поведінка обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність такого каяття. Так, ОСОБА_9 лише в судовому засіданні 15.06.2021 визнав свою вину, лише частково відшкодував потерпілому завдану злочином шкоду 07.06.2021, у день коли суд перейшов до судових дебатів, тобто більше ніж через рік з моменту вчинення обвинуваченим протиправного діяння. Таку поведінку колегія суддів оцінює як уникнення ОСОБА_9 реального покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Тому, відповідно до ст. 65 цього Кодексу, ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Щодо доводів потерпілого про відсутність підстав для зменшення розміру моральної шкоди слід зазначити, що згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненому злочині, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченої та завданою моральною шкодою, врахувавши принципи пропорційності, законності, виваженості, розумності та справедливості, врахувавши моральні страждання, які зазнав потерпілий від кримінального правопорушення, суд першої інстанції, частково задовольнив позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди та визначив її загальну суму в розмірі 100 000 грн.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням моральних страждань потерпілого та конкретних обставин справи.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 420, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2021 року, щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття.

Початок строку покарання рахувати з моменту затримання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4