Справа № 541/2208/23
Провадження № 1-кп/541/244/2023
У Х В А Л А

18 серпня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Миргороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394 від 05.04.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, утриманців не маючого, є особою з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 239 від 30.05.2023 року, ОСОБА_6 на даний час не виявляє ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності чи іншого хворобливого стану психіки, а виявляє ознаки вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості з порушенням поведінки. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння підекспертний будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, як і не виявляв ознак іншого хворобливого стану психіки. Ступінь вираженості наявного у підекспертного вродженого недоумства такий, що підекспертний не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння. Досліджуваний під дію ч. 2, ч. 3 ст. 19 КК України не підпадає, а підпадає під дію ст. 20 КК України. Може постати перед слідством та судом. Досліджуваний потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення у стані обмеженої осудності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до висловленої Пленумом Верховного Суду України позиції в абзаці другому пункту 6 та у пункті 7 Постанови від 03.06.2005 року №7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" - визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Згідно пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Крім того, відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні. У разі об`єднання в одне провадження кримінального провадження, яке здійснюється у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, та кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру вони розглядаються в судовому засіданні в одному кримінальному провадженні з додержанням вимог цього Кодексу. Після закінчення судового розгляду суд виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку щодо обвинуваченого та ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку один рік.

На підставі висновку судово-психіатричної експертизи № 239 від 30.05.2023 року ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення будучи обмежено осудним, а тому суд вважає за необхідне на підставі ст. 20 КК України визнати ОСОБА_6 обмежено осудним та застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Керуючись ст. ст. 20, 92-94 КК України, ст.ст. 372, 504, 512-513 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання останнього, а саме в КНП «Миргородська ЛІЛ» Миргородської міської ради.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СуддяОСОБА_1