Ухвала

іменем України

20 червня 2023 року

м. Київ

справа № 308/7140/23

провадження № 51-3663 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 травня 2023 року,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 травня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майора ОСОБА_5 , погодженого з прокурором, про надання дозволу на проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні № 0000091 від 11 квітня 2023 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі -КК).

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя Закарпатського апеляційного суду ухвалою від 15 травня 2023 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 травня 2023 року, мотивуючи своє рішення тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 , вважаючи вказану ухвалу суду апеляційної інстанції незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Також прокурор просить у випадку відмови у відкритті провадження винести питання на розгляд справи Великою Палатою Верховного Суду.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що слідчий суддя неправомірно прийшов до висновку, що у даному випадку відсутнє виконання невідкладних заходів, пов`язаних з переслідуванням особи у зв`язку з вчиненням нею тяжкого злочину, як передбачено ч. 3 ст. 233 КПК, а також пов`язаним з цим проникненням до транспортного засобу для припинення злочину та відшукання предмету вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, на думку прокурора, винесення слідчим суддею ухвали про відмову у наданні дозволу на обшук є незаконним, а отже і відмова у відкритті апеляційного провадження є необґрунтованою.

Також прокурор на обґрунтування поданої касаційної скарги наводить доводи щодо необхідності проведення обшуку з підстав, детально викладених у касаційній скарзі.

Крім цього, прокурор вказує, що слідчий суддя, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про проведення обшуку,вийшов за межі наданих йому повноважень.

Разом з цим зазначає, що норми КПК не містять чіткого закріплення механізму судового захисту при прийнятті слідчим суддею рішення про відмову у наданні дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 КПК, що при судовій помилці тягне за собою необґрунтоване та незаконне припинення кримінального провадження, що прямо суперечить вимогам статей 2, 7 КПК.

Водночас, прокурор посилається на постанову об`єднаної палати Верховного Суду та вказує, що саме такий підхід, а саме надання права на оскарження ухвали суду про відмову у наданні дозволу на проведення обшуку, відповідатиме основному завданню (призначенню) судово-контрольного-провадження, яке знайшло своє відображення в п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК.

Вказує, що правову позицію щодо оскарження рішень слідчих висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 237/1459/17), а також колегіями суддів Другої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду (справа № 740/1273/20, провадження № 51-1978 км 20 від 11 червня 2020 року; справа № 521/1579/19, провадження № 51-178 км 20 від 24 червня 2020 року; справа № 757/22075/20-к, провадження № 51-3515 км 20 від 11 листопада 2020 року).

Посилається на те, що Закарпатський апеляційний суд відмовив у відкритті провадження без урахування викладеного, виключно з посиланням на перелік оскаржуваних ухвал слідчого судді, зазначених у частинах 1, 2 ст. 309 КПК, у зв`язку з чим, на думку прокурора, вказана ухвала суду апеляційної інстанції є невмотивованою та необґрунтованою, а тому і незаконною, як і ухвала слідчого судді.

При цьому зауважує, що у зазначеній справі не підлягають застосуванню висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року (справа № 757/12125/20-к), оскільки, надаючи відповідь на питання про порушення права на доступ до правосуддя, Верховний Суд здійснив посилання на правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, якою тлумачились положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, яка не є актуальною на сьогоднішній день.

Також, посилаючись на практику ЄСПЛ, прокурор зазначає, що з огляду на зазначені ним нормативні приписи прослідковується юридична невизначеність, яка нівелює принцип верховенства права.

Водночас, на думку прокурора, Закарпатський апеляційний суд, приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, аналіз конкретних оспорюваних правовідносин не провів та власне внутрішнє переконання обґрунтував без всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин, які б ґрунтувались на законі та слугували меті правосуддя, та зазначає, що суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення вимог статей 8, 9, 370, ч. 1 ст. 412, частин 1, 2 ст. 419 КПК, що перешкодило прийняти законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Також у своїй касаційній скарзі прокурор зазначає про те, що апеляційному перегляду не підлягає тільки вмотивована ухвала слідчого судді про відмову у наданні дозволу на проведення обшуку згідно з правилами, визначеними частинами 1, 3 ст. 233 КПК, яка відповідає вимогам ст. 370 КПК та базується на дотриманні основних засад кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, на думку прокурора, обидва оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими та невмотивованими.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора та яка перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням вищевказаного, доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 травня 2023 року, а також щодо необхідності проведення обшуку, не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 глави 26 КПК.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 233 КПК передбачено, що слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 234 КПК визначено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 234 КПК, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 травня 2023 року, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (єдиний унікальний номер судової справи 308/7140/23), в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майора ОСОБА_5 , погодженого з прокурором, про надання дозволу на проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні № 0000091 від 11 квітня 2023 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК - відмовлено.

Відтак, вказана ухвала постановлена в межах компетенції слідчого судді.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Проте, постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді, не входить до визначеного у КПК переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Закарпатського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу прокурора на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з зазначенням мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 травня 2023 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується посилання прокурора на ст. 129 Конституції України, то слід зазначити, що вказана стаття гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Також колегія суддів зауважує, що посилання прокурора на загальні засади кримінального провадження не спростовує обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

З огляду на вищезазначене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження, оскільки рішення слідчого судді постановлено в межах його повноважень, передбачених КПК, якими також чітко врегульовано порядок їх оскарження.

Крім того, посилання прокурора на правову позицію щодо оскарження рішення слідчих суддів, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, на переконання колегії суддів, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17 суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою на рішення слідчого судді, яке не передбачено нормами процесуального закону, повинен керуватися приписами ч. 6 ст. 9 КПК щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК, до яких, зокрема, віднесено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п. 17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК), та здійснювати судовий розгляд вказаної апеляційної скарги на загальних засадах.

Разом з тим, питання розгляду клопотання про проведення обшуку регулюється статтями 233, 234 КПК, тобто передбачене законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що правові висновки, викладені у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, у даному конкретному випадку не підлягають застосуванню, оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді була постановлена в порядку, передбаченому статтями 233, 234 КПК, а зазначене рішення Суду, на яке у своїй касаційній скарзі посилається прокурор, вказує на необхідність відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення слідчого судді, яке не передбачено нормами КПК.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що слідчий суддя постановляючи ухвалу вийшов за межі наданих йому повноважень, є безпідставними.

Одночасно Суд вважає, що посилання прокурора на неврахування судом апеляційної інстанції постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року в справі № 646/3986/19, є недоречними у даному випадку, оскільки також не спростовують правильність прийнятого рішення.

Зокрема, вказана постанова об`єднаної палати стосується аналізу положень ст. 309 КПК, в якій не передбачено оскарження рішення слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді.

Відтак доводи прокурора щодо істотного порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону не є обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів вважає, що посилання прокурора на постанови колегій суддів Другої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду (справа № 740/1273/20, провадження № 51-1978 км 20 від 11 червня 2020 року; справа № 521/1579/19, провадження № 51-178 км 20 від 24 червня 2020 року; справа № 757/22075/20-к, провадження № 51-3515 км 20 від 11 листопада 2020 року) також є недоречними, оскільки вказані рішення були ухвалені з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, зазначені судові рішення стосуються того випадку, коли в апеляційному порядку оскаржувалось рішення слідчого судді, яке не передбачене нормами кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 травня 2023 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на вищезазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів прокурора ОСОБА_4 щодо оскарження ухвали Закарпатського апеляційного суду від 15 травня 2023 року колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги прокурора.

Така позиція колегії суддів узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення в ухвалах від 22 січня 2019 року в справі № 757/46446/18-к (провадження № 51-242 ск 19), від 2 червня 2020 року в справі № 285/1461/20 (провадження № 51-2520 ск 20), від 20 червня 2019 року в справі № 686/7919/19 (провадження № 51-3044 ск 19), від 26 листопада 2019 року в справі № 202/6350/19 (провадження № 51-5838 ск 19), від 13 серпня 2020 року в справі № 161/11504/20 (провадження № 51-3741 ск 20), від 7 липня 2021 року в справі № 202/4708/21 (провадження 51-4778 ск 21).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

При цьому, відсутні підстави для вирішення питання щодо передачі кримінального провадження на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, оскільки таке питання, з огляду на положення, передбачені ст. 434-1 КПК, вирішується Судом, який розглядає кримінальне провадження, тобто після того, як Суд відповідно до норм КПК дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 травня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3