Номер провадження: 11-сс/813/962/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 18.05.2023 про арешт майна у к/п №0000257, внесеному до ЄРДР 24.02.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000257, внесеного до ЄРДР 24.02.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СВ СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 та накладено арешт, шляхом заборони розпорядження та користування на майно, яке 11.05.2023 вилучено в ході проведення обшуку автомобілю марки Honda модель Insight Hybrіde, сірого кольору з держ. номерним знаком НОМЕР_1 ., а саме на автомобіль марки Honda модель Insight Hybrіde у корпусі сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Honda модель Insight Hybrіde у корпусі сірого кольору з держ. номерним знаком НОМЕР_1 , ідентифікаційний код транспортного засобу НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказував на те, що метою накладення арешту на майно є запобігання можливості втрати слідів злочину та забезпечення можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала є необґрунтовано з таких підстав:

- власником автомобіля Honda модель Insight Hybrіdeє ОСОБА_6 яка до моменту вилучення в неї автомобіля жодного відношення до вказаного кримінального провадження не мала. На момент вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, тобто станом на 19 год. 11.05.2023 належний ОСОБА_6 автомобіль був припаркований біля узбіччя дороги поблизу місця події. Кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , не відноситься до злочинів, у разі вчинення яких власник транспортного засобу може солідарно нести матеріальну відповідальність перед потерпілим. Окрім того, автомобіль не є таким, що був одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходом від такого майна, не використовувався для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, не був предметом його вчинення;

- як вбачається зі змісту повідомлення про підозру знаряддям вчинення злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є грошові кошти, а не належні ОСОБА_6 автомобіль та технічний паспорт;

- як вбачається із відеозапису огляду місця події від 11.05.2023 будь-які дії, пов`язані із зловживанням впливом ОСОБА_8 на автомобілі Honda не здійснювалися, грошові кошти, які є предметом правопорушення в зазначений автомобіль не потрапляли, процесуальні дії, пов`язані із розслідуванням кримінального правопорушення в автомобілі не виконувалися;

- відповідно до протоколу обшуку автомобіля від 11.05.2023 під час проведення зазначеної слідчої дії нічого окрім технічного паспорту на цей автомобіль виявлено не було;

- матеріали провадження жодним чином не доводять, що автомобіль та технічний паспорт на нього зберегли на собі сліди кримінального правопорушення чи містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження чи вони є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій або іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом;

- автомобіль та технічний паспорт не відповідають критеріям, які передбачені ст. 98 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 18.05.2023 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та зобов`язати орган досудового розслідування виконати вимоги ст. 169 КПК України та повернути тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

У судовому засіданні апеляційного суду власник майна ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_9 , який погоджував клопотання слідчого про арешт майна, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання в телефонному режимі повідомив апеляційний суд, що на теперішній час, прокурори Одеської обласної прокуратури не здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, оскільки визначена підслідність провадження за іншим органом та процесуальне керівництво здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони.

Враховуючи викладене, апеляційним судом були вжиті заходи, щодо повідомлення Одеську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони про час і місце апеляційного розгляду, шляхом направлення повідомлення на електронну пошту, натомість прокурор зазначеної прокуратури до апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим, колегія суддів, заслухавши думку власника майна, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, ч. 1 ст. 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження, наданих апеляційному суду, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування у к/п №0000257, внесеному до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за фактом одержання ОСОБА_8 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, поєднаного із вимаганням такої вигоди.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, та навести відповідні підстави для накладення арешту на майно.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що метою накладення арешту є виключення можливості втрати слідів злочину, окрім того, зазначене майно є доказом у зазначеному провадженні.

Водночас, як вбачається зі змісту клопотання слідчого, 11.05.2023 приблизно о 19 год., перебуваючи у автомобілі марки Ford Fusion, що знаходився на узбіччі дороги навпроти домоволодіння №3 по вул. Старосінній у м. Одесі, ОСОБА_10 передав ОСОБА_11 на вимогу ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 5000 доларів США, що за курсом НБУ складало 182 843 грн. після чого факт вчинення злочину було викрито правоохоронними органами.

В той же день, в ході проведення огляду місця події, а саме вільної ділянки місцевості на узбіччі дороги по вул. Старосінна біля будинку №3 у м. Одесі в ході якого було зафіксовано ОСОБА_11 біля автомобіля, який знаходився у нього в користуванні, марки Honda модель Insight Hybrіde з грошовими коштами у сумі 5000 доларів США, які він отримав від ОСОБА_10 в якості неправомірної вигоди, які мав передати ОСОБА_8 .

Вказані кошти, які і були предметом злочину, були вилучені органом досудового розслідування.

В подальшому, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя або інших речей, які мають на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або здобуті злочинним шляхом, в порядку ст. 233 КПК України було проведено невідкладний обшук вищезазначеного автомобіля, який знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_11 в ході якого було вилучено автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію на ім`я ОСОБА_6 .

Однак, у клопотанні слідчого не зазначено який статус має ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні, та яке має відношення до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України належне їй майно, з огляду також на те, що вилучено було лише автомобіль та свідоцтво про реєстрацію.

Водночас, у оскаржуваній ухвалі не зазначено, яке доказове значення мають вилучені автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, а містяться загальні посилання на норми кримінального процесуального закону.

Відтак, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучені автомобіль та свідоцтво про реєстрацію в зазначеному кримінальному провадженні відповідають критеріям для речових доказів, зазначеним ст. 98 КПК України, зокрема, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є знаряддям та об`єктом протиправних дій чи зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, сам по собі факт наявності в матеріалах вказаного кримінального провадження постанови слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст. 98 КПК України.

За таких обставин, оскільки відомостей, які об`єктивно свідчили би про те, що вилучені під час зазначеного вище обшуку автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію дійсно мають відношення до даного провадження в наданих суду матеріалах відсутні, у зв`язку з чим не вбачає підстав для накладення на них арешту.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу з тих підстав, що зобов`язання органу досудового розслідування повернути майно виходить за межі повноважень апеляційного суду, водночас порядок повернення у разі скасування арешту прямо визначений ст.ст. 169, 173 КПК України.

З огляду на викладені обставини апеляційний суд констатує, що слідчим суддею без достатніх на те правових підстав було обмежено право власності ОСОБА_6 , у зв`язку з чим її апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню.

Керуючись ст.ст. 24, 169, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 18.05.2023 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000257, внесеному до ЄРДР 24.02.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ст. слідчого СВ СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 про арешт майна, а саме: автомобіля марки Honda модель Insight Hybrіde у корпусі сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Honda модель Insight Hybrіde у корпусі сірого кольору з держ. номерним знаком НОМЕР_1 , ідентифікаційний код транспортного засобу НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4