ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2025/23 Справа № 197/5/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м.Кривий Ріг

27.06.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2023р., яким обвинувачену

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка зареєстрована та фактично мешкає в АДРЕСА_1

визнано винуватою за ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на два роки, із покладенням на неї певних обов`язків

за участю прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинувачену визнано винуватою за ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на два роки, із покладенням на неї певних обов`язків.

Вирок оскаржено прокурором, який не оскаржуючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості обвинуваченої, кваліфікації її, дій не погодився із призначеним обвинуваченій покарання через його невідповідність вимогам Закону України про кримінальну відповідальність;

- вказує, що суд першої інстанції за ч. 1 ст. 310 КК України призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, проте залишив поза увагою, що обвинувачена є особою пенсійного віку та щодо неї неможливо застосувати покарання у виді обмеження волі відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України;

- прохає вирок змінити в частині призначеного покарання, та вважати обвинувачену ОСОБА_7 засудженою за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді арешту строком на один місяць, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити обвинуваченій остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки, зобов`язавши її у відповідності зі ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачена повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, вимоги апеляційної скарги не погіршують її становище, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України її участь у судовому засіданні не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та прохала її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинувачену визнано винуватою у тому, що вона в липні 2022р., маючи злочинний намір, спрямований на незаконний посів та незаконне вирощування рослин конопель, здійснила посів насіння конопель на земельній ділянці території домоволодіння за місцем свого мешкання та почала незаконно вирощувати 11 кущів конопель та зберігала у сухому стані коноплю (Canabis), не маючи встановленого законом дозволу на посів та вирощування конопель.

З метою доведення зростаючих рослин коноплі до стадії дозрівання, обвинувачена, дбала за ними шляхом поливання та оброблення, тобто незаконно вирощувала рослини конопель, з метою виготовлення наркотичних засобів, тим самим умисно виростила 11 кущів рослини роду коноплі.

14.11.2022р. в період часу з 12:22год. до 13:55год. співробітниками ВП №7 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ухвали слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11.11.2022р. було проведено обшук території домоволодіння, розташованого за місцем мешкання обвинуваченої по АДРЕСА_2 , в ході проведення якого виявлено та вилучено 10 рослин роду коноплі та 1 фрагмент рослини роду коноплі та 3500,700г сухою масу роду коноплі.

Згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 30.11.2022 №СЕ-19/104-22/36367-НЗПРАП надана на експертизу речовина зеленого кольору загальною масою в перерахунку на суху речовину становить 3500,700 г, яку вилучено під час проведення обшуку на підставі ухвали Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11.11.2022, на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , що є канабісом, який віднесений до особливо небезпечних наркотичних речовин, обіг яких заборонено.

Таким чином, обвинувачена незаконно зберігала на території вищевказаного домоволодіння наркотичний засіб канабіс, не маючи встановленого законом дозволу, для власного використання без мети, в особливо великих розмірах.

Дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах, та за 1 ст. 310 КК України, як незаконний посів та вирощуванні конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин.

Вирок оскаржений прокурором в частині призначення покарання, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, доведеність її винуватості в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинуваченій на момент ухвалення вироку виповнилося 63 роки та відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона є особою, яка досягла пенсійного віку. При встановленні анкетних даних судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачена є пенсіонеркою.

Таким чином судом першої інстанції, в порушення вимо ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до яких обмеження волі не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку, призначено обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі.

Санкція ч. 1 ст. 310 КК України передбачає покарання у виді штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Тому суд міг призначити обвинуваченій покарання ч. 1 ст. 310КК України у виді штрафу або у виді арешту. Таким чином, при призначенні обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене вище, а саме, що можливим покаранням для обвинуваченої за ч. 1 ст. 310 КК України є штраф та арешт, які є менш суворими видами покарання, ніж обмеження волі, вирок в цій частині підлягає зміні відповідно до вимог ст. 409 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції під час судового засідання встановив, то обвинувачена є особою пенсійного віку, проте призначаючи покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі на один рік не дотримався вимог ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до яких обмеження волі не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку, є слушними та підлягають задоволенню.

Призначаючи покарання за ч. 1 ст. 310 КК України суд апеляційної інстанції керуючись вимогами ст.ст. 50 65 КК України враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується за місцем мешкання задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, пенсіонерка, заміжня, доглядає особу з інвалідністю другої групи , свою винуватість визнала у повному обсязі, у вчиненому розкаялася, що є обставиною, яка пом`якшує її покарання, відсутність обставин, що обтяжують її покарання, та вважає, що покарання у виді арешту строком на один місяць буде необхідним і достатнім дотримання вимог ст. 50 КК України.

Вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання за ч. 3 ст. 309 КК України в апеляційному порядку не переглядається.

Визначаючи остаточне покарання суд апеляційної інстанції керується вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, а саме вважає можливим за сукупністю кримінальних правопорушень менш суворе покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у виді арешту строком на один місяць поглинути більш суворим за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі.

Застосування вимог ст. 75 КК України в апеляційному порядку не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції вирок в цій частині також не переглядає.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_9 визнано винуватою за ч. 3 ст. 309 ч. 1 ст. 310 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на два роки, із покладенням на неї певних обов`язків задовольнити.

Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2023р., яким обвинувачену ОСОБА_9 визнано винуватою за ч. 3 ст. 309 ч. 1 ст. 310 КК України та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на два роки, із покладенням на неї певних обов`язків змінити в частині призначеного покарання.

Вважати обвинувачену ОСОБА_7 засудженою:

- за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років;

- за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді арешту строком на один місяць;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити обвинуваченій ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки, зобов`язавши її у відповідності зі ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді