УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000888 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, без зареєстрованого місця проживання, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.01.2014 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 05.08.2015 за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2016 за ч. 2 ст. 125, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

З місць відбування покарання звільнився 25.04.2019 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 6 місяців 21 день,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_6 засуджений ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначення покарання. Зазначив, що мали місце підстави для його звільнення від відбування покарання, але під час судового розгляду вони не були встановлені та досліджені судом першої інстанції. Зокрема, на його утриманні перебувають мати та сестра з тяжкими захворюваннями: мати ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_9 є інвалідами ІІІ групи, потребують постійного догляду та допомоги, якої крім нього, немає кому надати.

Також додав, що він має намір повністю відшкодувати завдану потерпілій майнову шкоду, але воно буде практично неможливим, якщо йому буде призначене покарання без застосування ст. 75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В період з 30.11.2021 до 28.05.2022 (точний час не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись в кімнаті АДРЕСА_2 , яку орендував за усною домовленістю з власником, діючи повторно, з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 12 000 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_11 до апеляційного суду не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомила. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про незаконність оскаржуваного вироку в частині призначеного йому покарання, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким.

Окрім того, враховано дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, не має утриманців, раніше судимий.

Також суд першої інстанції врахував обставину, що пом`якшує покарання його щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, до позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України. Тому немає підстав вважати призначене покарання занадто суворим, як вважає апелянт.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі ставиться питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Проте, підстави для цього відсутні.

Статтею 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. До апеляційного суду обвинувачений також надав довідки про тяжкі хвороби матері та сестри, зазначивши, що вони потребують постійного догляду, та він є їх утриманцем.

Однак, в суді першої інстанції обвинувачений вказав, що немає на утриманні інших осіб та його близькі родичі надають йому матеріальну допомогу на проживання, оскільки він сам коштів не має через відсутність постійного місця роботи. Окрім того, майнова шкода потерпілій ОСОБА_11 обвинуваченим не відшкодована.

Вказані обвинуваченим дані про осіб, які перебувають на його утриманні, не є достатньою підставою для його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Окрім того, при прийнятті рішення колегія суддів враховує, що до завершення апеляційного розгляду, ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні 09.08.2023 аналогічного корисливого злочину.

Отже, колегія суддів вважає, що виправлення засудженого неможливе без відбування покарання та відсутні підстави для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, про що просить апелянт. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12